Справа № 199/3027/19
11 червня 2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є єдиним володарем домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідач є племінницею позивача, зареєстрована за місцезнаходженням домоволодіння та деякий час проживала з позивачем, проте протягом 4 років в домоволодінні не проживає. Між сторонами виникла суперечка, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду із зазначеним позовом.
Позивач зазначає, що відповідач не проживає в даному домоволодінні, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей відповідача в домоволодінні позивача не має, домоволодінням не цікавиться, але в добровільному порядку відповідач з реєстрації не знялась.
Позивач просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у свою відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки у судове засідання не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалась правом надання відзиву, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідив докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори Писарєвою Н.С. від 19.05.2009 року, позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки № 112151 від 05 квітня 2019 року, виданого Головою квартального комітету № 16, в домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстрована, але не проживає з 2015 року відповідач по справі.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Факт непроживання відповідача за зазначеною вище адресою підтверджується довідкою Голови квартального комітету № 16 від 05.04.2019 про склад сім`ї № 112151; Актом про непроживання відповідача з 2015 року з домоволодінні АДРЕСА_1 від 05.04.2019 року, засвідченого головою квартального комітету № 16.
Оскільки відповідач не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, то суд вважає за можливе визнати відповідача такою, що втратила право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .
Згідно зіст.141ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , 1992 року народження ( АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1 .
Сягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: