Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4587/19 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/4587/19 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило зняти з реєстрації та виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також звільнити приміщення від особистих речей відповідачів. Позовні вимоги мотивовано тим, що між банком та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та іпотечний договір. Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» позивач оформив право власності на передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Разом з тим, відповідачі залишаються зареєстрованими за місцем проживання у вказаному житлі. Незважаючи на відсутність правових підстав для проживання у вказаній квартирі колишній власник продовжує користуватися житлом та відмовляється добровільно виселятися.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги в сукупності аналогічні мотивам, викладеним у позовній заяві та зводяться до незгоди із прийнятим судом першої інстанції рішенням.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В суді апеляційної інстанції представник АТ «Укрсоцбанк» Михніцький Г.Ю. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі та позовній заяві. Додатково зауважив, що діти проживають з бабою в Овруцькому районі Житомирської області.

Інші учасники процесу до апеляційного суду не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що 05.01.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нова назва - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №280/21-1090 для придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором між кредитором та іпотекодавцем ОСОБА_1 05.01.2006 року було укладено іпотечний договір відповідно до якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 37 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на згадану квартиру, що належало ОСОБА_1 та зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до довідки ОСББ «Затишок 37» станом на 04.01.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно листа Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 30.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, в картку реєстрації матері вписано двоє дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.12.2018 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей з метою захисту прав малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було проведено обстеження умов проживання у кв. АДРЕСА_1 . Під час обстеження двері в квартиру ніхто не відчинив, а поспілкувавшись із сусідом з 97 квартири було з`ясовано, що сім`я давно не проживає у цій квартирі, а мати дітей померла.

Згідно акту обстеження умов проживання від 24.05.2019 року під час обстеження двері в квартиру ніхто не відчинив. Під час спілкування із сусідкою з квартири АДРЕСА_4 було з`ясовано, що у квартирі і досі ніхто не проживає, а на дверях квартири наклеєна наліпка, що квартира є власністю банку.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що факт реєстрації дітей у вказаному житлі не свідчить про їх фактичне проживання в ньому. До того ж представник позивача пояснив в суді апеляційної інстанції, що діти проживають з бабою в іншому місці.

З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про виселення.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Така позиція відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у вказаній постанові судом касаційної інстанції зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З урахуванням того, що в межах розгляду даної справи позивачем не заявлено вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням, підстави для задоволення позову в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку відсутні.

З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого ним рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.09.2019.

Головуючий Судді