РІШЕННЯ

іменем України

05 лютого 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Попової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Філіпенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом та просить визнати за нею право власності на 2/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2005 р., виданого Управлінням Луганської міської Ради приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі на підставі Розпорядження № 389 від 10.02.2005 р., її бабусі - ОСОБА_4, її матері - ОСОБА_5 та їй, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/3 частки). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. (Свідоцтво про смерть НОМЕР_2). ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. (Свідоцтво про смерть НОМЕР_3). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 04 березня 2014 р. державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М., зареєстрованому в реєстрі за № 3-30 спадкоємцем майна матері ОСОБА_5 є вона, а спадщина, на яку видане свідоцтво складається з: грошових коштів на картковому рахунку, відкритому у відділенні «Головне міське» Луганської філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», грошових вкладів, які зберігалися у філії Ощадного банку м. Луганська, які їй належали, а також грошових вкладів, які зберігалися у філії Ощадного банку м. Луганська, які належали її бабусі ОСОБА_4, спадкоємцем якої була її донька ОСОБА_5, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (Спадкова справа № 271/2013 рік). Щодо спадкування часток квартири за адресою: АДРЕСА_1, які належали - ОСОБА_4 (1/3 частки) та ОСОБА_5 (1/3 частки), то у видачі Свідоцтва про права на спадщину на 2/3 частки вказаної квартири, державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М. згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2014 р. було відмовлено, оскільки як виявилось, право власності на частку вищевказаної квартири не зареєстроване власниками (спадкоємцями) згідно ст.182 ЦК України.

При цьому було зазначено, що на вказане майно спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України є ОСОБА_1, яка спадщину прийняла (ст.1269 ЦК України) після смерті ОСОБА_5, котра, в свою чергу фактично (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2., але не оформила своїх спадкових прав. Але, право власності на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, які належали - ОСОБА_4 (1/3 частки) та - ОСОБА_5 (1/3 частки), згідно Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2005 р., виданого Управлінням Луганської міської Ради приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі на підставі Розпорядження № 389 від 10.02.2005 р. за їхнє життя не було зареєстровано у МКП БТІ м. Луганська, яке у той час здійснювало державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна. Таким чином, нотаріус не міг видати Свідоцтво про право спадщину у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо вказаних часток у квартирі, які їм належали. У зв'язку з вищевикладеним вона звернулась до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача та позивач участі не брали, відповідно до письмового клопотання представник просив розглянути справу у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача Луганської міської ради в судовому засіданні участі не брав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2005 р., виданого Управлінням Луганської міської Ради приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі на підставі Розпорядження № 389 від 10.02.2005 р., її бабусі - ОСОБА_4, її матері - ОСОБА_5 та їй, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/3 частки) (а.с. 12). ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. (Свідоцтво про смерть НОМЕР_2), ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. (Свідоцтво про смерть НОМЕР_3) (а.с. 10). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 04 березня 2014 р. державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М., зареєстрованому в реєстрі за № 3-30 спадкоємцем майна матері ОСОБА_5 є ОСОБА_1 (а.с. 9), спадщина, на яку видане свідоцтво складається з: грошових коштів на картковому рахунку, відкритому у відділенні «Головне міське» Луганської філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», грошових вкладів, які зберігалися у філії Ощадного банку м. Луганська, які їй належали, а також грошових вкладів, які зберігалися у філії Ощадного банку м. Луганська, які належали ОСОБА_4, спадкоємцем якої була її донька ОСОБА_5, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (Спадкова справа № 271/2013 рік). Щодо спадкування часток квартири за адресою: АДРЕСА_1, які належали - ОСОБА_4 (1/3 частки) та ОСОБА_5 (1/3 частки), то у видачі Свідоцтва про права на спадщину на 2/3 частки вказаної квартири, державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М. згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2014 р. було відмовлено, оскільки як виявилось, що право власності на частку вищевказаної квартири не зареєстроване власниками (спадкоємцями) згідно ст.182 ЦК України (а.с. 8). При цьому було зазначено, що на вказане майно спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України є ОСОБА_1, яка спадщину прийняла (ст.1269 ЦК України) після смерті ОСОБА_5, котра, в свою чергу фактично (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2., але не оформила своїх спадкових прав. Але, право власності на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, які належали - ОСОБА_4 (1/3 частки) та - ОСОБА_5 (1/3 частки), згідно Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2005 р., виданого Управлінням Луганської міської Ради приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі на підставі Розпорядження № 389 від 10.02.2005 р. за їхнє життя не було зареєстровано у МКП БТІ м. Луганська, яке у той час здійснювало державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Як зазначено у ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Тобто, матеріалами справи доведено, що позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно даної статті є - визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі ст.ст. 328,392,1216,1218,1268,1297 ЦК України та керуючись ст.ст. 12,13,78-80,258,268,352 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за законом на 2/3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Попова