САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/6352/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківгазтранс», третя особа: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2018 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтували тим, що вони є фактичними користувачами домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане вище домоволодіння згідно технічного паспорту від 30.05.2017р. складається з А-1 житловий будинок, а-1 та а1-1 прибудови, А1 навіс, а та а1 - ганки, Б-сарай, В-вбиральня, №1-9,I споруди. Домоволодіння розташовано на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 891 кв.м. Домоволодіння знаходиться на балансі відповідача. Згідно відповіді КП ДМБТІ №16580 від 13.03.2006р., а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.10.2018р., право власності на вказане домоволодіння ні за ким не зареєстроване, тобто власник вказаного домоволодіння відсутній. Фактично домоволодіння приблизно з 1990 року було поділено в натурі на дві окремі квартири з окремими виходами та комунікаціями. Позивач ОСОБА_1 є користувачем кв. АДРЕСА_2 , а позивач ОСОБА_2 є користувачем кв. АДРЕСА_3 . Згідно технічного паспорту від 30.05.2017р.кв. АДРЕСА_4 складається з приміщень в житловому будинку літ. А: 1-4 житлова; 1-5 коридор; 1-6 комора; 1-7 кухня; 1-8 ванна; 1-9 житлова; 1-10 житлова та прибудови а-1, яка складається з: 1-1 коридор; 1-2 комора; 1-3 веранда. Також я позивач 1користуюся спорудами №1,2,6,8,9. Квартира № 2 складається з приміщень в житловому будинку літ. А: 2-4 житлова; 2-5 коридор; 2-6 житлова; 2-7 житлова; 2-8 ванна; 2-9 кухня; 2-10 комора та прибудови а1-1, яка складається з: 2-1 коридор; 2-2 туалет; 2-3 веранда. Також позивач ОСОБА_2 користуюся господарськими спорудами літ. Б сарай, В вбиральня, споруди №3,4,5,7, I. Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 з 16.12.2002р., що підтверджується копією будинкової книги. Мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , 1940 р.н., мешкала в цивільному шлюбі, а потім в зареєстрованому шлюбі з 23.11.1991р. з ОСОБА_4 , 1927 р.н. Вона мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 20.02.1995р. Зі слів вітчима позивачу відомо, що він приблизно в 1984 р. по ордеру отримав кв. АДРЕСА_4 , в цей період він працював у відповідача однак йому не було відомо ким видавалася йому ця квартира - відповідачем чи виконкомом. Його вітчим мешкав у вказаному будинку до дня своєї смерті 1999 р. З грудня 2002 року позивач зареєстрований за вищезазначеною адресою, і до тепер мешкає там. ІНФОРМАЦІЯ_1 . його вітчим - ОСОБА_4 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_3 . Позивач залишився мешкати у спірній квартирі один. Таким чином, позивач ОСОБА_1 з 2006 р., безперешкодно користується кв. АДРЕСА_4 , утримує частину домоволодіння у належному стані, проводить там ремонти, сплачую комунальні послуги та земельний податок. Відповідач за весь зазначений час його мешкання щодо його права користування або належного утримання домоволодіння не пред`являв до нього жодних претензій і тому він безперешкодно користується вищевказаною квартирою. Позивач ОСОБА_2 зі своєю родиною з дозволу дальньої родички яка отримала кв.2 за вищевказаною адресою по ордеру був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , з 23.05.1995 р., що підтверджується записом в будинковій книзі. Після смерті дальньої родички він з родиною залишився мешкати у зазначеній квартирі, утримував свою частину домоволодіння в належному стані, проводив там ремонти, сплачував комунальні послуги та земельний податок з 1995 р. На їх запит 02.07.2018р. за вих. №2103ВИХ-18-700 від відповідача було отримано відповідь згідно якої було повідомлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , було побудовано у 1958р. для забезпечення виробничих потреб відповідача, та зазначено, що за вищевказаною адресою: в квартирі АДРЕСА_2 з 2002 року мешкає позивач ОСОБА_1 та вказана квартира виділялася його вітчиму по ордеру як працівнику відповідача, що відпрацював на підприємстві більше 10 років; в квартирі АДРЕСА_3 мешкає позивач ОСОБА_2 о зі своєю родиною з 1995р. і є членом родини працівника Запорізького ЛВУМГ. 22.10.2018р. їм було надано відповідь, згідно якої вказано, що у відповідача орган уповноважений здійснювати приватизацію не створювався. Питання реєстрації права власності за відповідачем не вирішується, тому відповідач не має можливості передати вказане домоволодіння на баланс Дніпропетровської міської ради, яка вирішує питання приватизації. Так, позивачі мешкають у вказаному домоволодінні досить тривалий час доглядають його, проводять ремонти, тобто фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються домоволодінням, яке юридично нікому не належить, а знаходиться на балансі у відповідача, тому вважають, що мають право отримати по Ѕ частині домоволодіння в порядку ст.344 ЦК України. Просили суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю по Ѕ частині буд. АДРЕСА_1 яке складається з: А-1 житловий будинок, а-1 та а1-1 прибудови, А1 навіс, а та а1 -ганки, Б-сарай, В-вбиральня, №1-9,I споруди.

29.11.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 47).

21.03.2019 року представник позивачів надала суду уточнену позовну заяву, якою до кола осіб, що беруть участь у справі, в якості третьої особи було залучено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (а.с. 78-83).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених в позовні заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заперечення відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачі не є добросовісними набувачами майна, оскільки їм завжди було відомо, що спірний житловий будинок належить відповідачу на праві господарського відання.

Представник третьої особи Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Приймаючи до уваги пояснення представника позивачів та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є фактичними користувачами домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане вище домоволодіння згідно технічного паспорту від 30.05.2017р. складається з А-1 житловий будинок, а-1 та а1-1 прибудови, А1 навіс, а та а1 - ганки, Б-сарай, В-вбиральня, №1-9,I споруди, що підтверджується копією технічного паспорту.

Домоволодіння розташовано на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 891 кв.м., що підтверджується відповіддю від 30.07.2018р. ДП «Державного земельного кадастру» (а.с. 29).

Відповідно до довідки про підтвердження наявності на балансі АТ «Укртрансгаз» об`єктів нерухомого майна від 02.07.2018 року вказане домоволодіння знаходиться на балансі відповідача (а.с. 30).

Згідно відомостей КП «ДМБТІ» ДОР та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.10.2018р. право власності на спірне домоволодіння ні за ким не зареєстроване (а.с.28).

З 1990 року спірне домоволодіння було поділено в натурі на дві окремі квартири з окремими виходами та комунікаціями. Позивач ОСОБА_1 є користувачем квартири АДРЕСА_2 , позивач ОСОБА_2 є користувачем кв. АДРЕСА_3 .

Згідно технічного паспорту від 30.05.2017р.кв. АДРЕСА_4 складається з приміщень в житловому будинку літ. А: 1-4 житлова; 1-5 коридор; 1-6 комора; 1-7 кухня; 1-8 ванна; 1-9 житлова; 1-10 житлова та прибудови а-1, яка складається з: 1-1 коридор; 1-2 комора; 1-3 веранда. Також ОСОБА_1 користується спорудами № 1,2,6,8,9.

Згідно технічного паспорту від 30.05.2017р.кв. АДРЕСА_6 складається з приміщень в житловому будинку літ. А: 2-4 житлова; 2-5 коридор; 2-6 житлова; 2-7 житлова; 2-8 ванна; 2-9 кухня; 2-10 комора та прибудови а1-1, яка складається з: 2-1 коридор; 2-2 туалет; 2-3 веранда. ОСОБА_2 користується господарськими спорудами літ. Б сарай, В вбиральня, споруди № 3,4,5,7, I. (а.с. 31-33).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 з 16.12.2002р., що підтверджується копією будинкової книги ( а.с. 21-22).

Мати позивача ОСОБА_3 1940р.н. мешкала спочатку в цивільному шлюбі, а потім в зареєстрованому шлюбі з 23.11.1991р. з ОСОБА_4 1927р.н. Вона мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 20.02.1995р.( а.с.20-21,24-27).

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 що підтверджується копією свідоцтва про смерть та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану ( а.с. 24-27).

З 2006 року позивач ОСОБА_1 самостійно та безперешкодно користується кв. АДРЕСА_4 , сплачує комунальні послуги, земельний податок тощо. Після смерті ОСОБА_4 в квартирі залишилися мешкати ОСОБА_3 , а з 2002р. і позивач.

Позивач ОСОБА_2 зі своєю родиною був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 з 23.05.1995р., що підтверджується записом в будинковій книзі (а.с. 11, 20-21). Після смерті дальньої родички він з родиною залишився мешкати у зазначеній квартирі, утримував свою частину домоволодіння в належному стані, сплачував комунальні послуги та земельний податок з 1995р.

Приймаючи рішення про необхідність задоволення позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Провівши аналіз наведеної норми права, слід дійти висновку, що при вирішенні спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне: задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

В своїх запереченнях представник відповідача посилається на ті обставини, що спірне домоволодіння належить позивачу на праві господарського відання, однак суд ставиться критично до зазначених посилань виходячи з наступного.

Право господарського відання та право оперативного управління є похідними правами і реєструються такі права після проведення державної реєстрації права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна. Перелік документів, що підтверджують виникнення та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначений у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (далі - Порядок державної реєстрації прав), до якого зокрема віднесено рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном (пункт 27 Порядку державної реєстрації прав).

Відповідно до п.п. 25, 26, 27 вищезазначеного Порядку документами, що підтверджують виникнення права господарського відання або оперативного управління на нерухоме майно є: - рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; - установчий договір чи рішення про утворення об`єднання (ч.2 ст.123 ГК України).

Представником відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження зазначених ним обставин, як не надано доказів в спростування обґрунтувань позивачів.

Як встановлено судом, спірне домоволодіння фактично не має власника, будь-які особи не пред`являли своїх претензій щодо прав на спірне майно, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на протязі більш ніж 10 років добросовісно, безперервно, вільно та відкрито володіють спірним домоволодінням, слідкують за ним, оплачують комунальні послуги, виконують ремонтні роботи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 344 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10-13, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , іпн. НОМЕР_2 ) до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Харківгазтранс» (м. Запоріжжя, Дослідна станція, 6-б, ), третя особа: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (м. Київ, вул. Хрещатик, 30, ) про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину буд. АДРЕСА_1 , яке складається з: А-1 житловий будинок, а-1 та а1-1 прибудови, А1 навіс, а та а1 - ганки, Б-сарай, В-вбиральня, №1-9, I споруди.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину буд. АДРЕСА_1 , яке складається з: А-1 житловий будинок, а-1 та а1-1 прибудови, А1 - навіс, а та а1 - ганки, Б-сарай, В-вбиральня, №1-9, I споруди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев