Головуючий суду 1 інстанції - Шкиря В.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 417/5162/18
Провадження № 22-ц/810/401/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області,

відповідачі - ОСОБА_2, Марківська районна державна адміністрація Луганської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Марківського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Шкирі В.М. в смт. Марківка Луганської області,

за позовом заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до ОСОБА_2, Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області з позовом до ОСОБА_2, Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним договору оренди землі, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_2 на підставі його заяви розпорядженням голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області від 12.10.2010 року № 480 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за межами населеного пункту на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Марківській селищній раді, в оренду для ведення фермерського господарства.

Розпорядженням голови Марківської РДА від 10.12.2010 року № 611 затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки загальною площею 41,8400 га, з них ріллі - 19,6947 га із земель державної власності, пасовищ - 22,1453 га невитребуваних паїв колишнього КСП «Радянська Україна» для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Марківській селищній раді строком на 49 років.

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області зазначив, що під час прийняття вказаних розпоряджень Марківською РДА не дотримано вимог Закону України «Про фермерське господарство».

Розпорядженням голови Марківської РДА від 10.05.2011 року № 190 внесено зміни до п. 2 розпорядження голови Марківської РДА від 10.12.2010 року та викладено вказаний пункт у такій редакції: «Надати громадянину ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки загальною площею 41,84 га, з них: ріллі - 19,6947 га із земель державної власності терміном на 49 років, пасовищ - 22,1453 га невитребуваних паїв колишнього КСП «Радянська Україна» для ведення фермерського господарства, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Марківській селищній раді на термін до виготовлення власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай) державних актів на право власності на землю».

На підставі вказаних розпоряджень 11.05.2011 року між Марківською РДА та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Марківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.05.2011 за № 000, та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області вважає, що вказаний договір оренди є недійсним з підстав того, що земельна ділянка передана з порушенням вимог законодавства.

Право звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави обґрунтовано ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. ст. 56, 57 Цивільного процесуального кодексу України та тим фактом, що незважаючи на повноваження надані ст. 28 Закону України «Про центральні орган виконавчої влади» Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області не вжито заходів спрямованих на визнання оспорюваного договору недійсним та повернення земельної ділянки.

Також, заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської областіпросить поновити строк на звернення до суду та вказує, що про вищевказані правопорушення при укладанні угод Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області стало відомо 28.12.2017 року після завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260 від 06.10.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України за фактом внесення неправдивих відомостей до договору оренди земельної ділянки від 11.05.2011 року, укладеного Марківською РДА в особі голови Живага Володимира Миколайовича та громадянином ОСОБА_2

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області просив суд визнати поважними причини пропущення строку позовної давності; визнати недійсним розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації Луганської області від 12.10.2010 року № 480 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства, розташованих на території Марківської селищної ради»; визнати недійсним розпорядження голови Марківської районної державної адміністрації від 10.12.2010 року № 611 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на території Марківської селищної ради»; визнати недійсним договір оренди землі від 11.05.2011 року, укладений Марківською РДА в особі голови Живага В.М. з однієї сторони та громадянином ОСОБА_2, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Марківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.05.2011 року за № 000, та додаткову угоду від 22.07.2011 року до вказаного договору; зобов'язати фермерське господарство «Агро Макс» за актом прийому передачі повернути Марківській районній державній адміністрації земельну ділянку площею 41,8400 га, що використовується орендарем на підставі договору оренди землі від 11.05.2011 року, укладеного Марківською РДА в особі голови Живага В.М з однієї сторони та громадянином ОСОБА_2, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Марківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.05.2011 року за № 000; стягнути з ОСОБА_2 судовий збір.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 05 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до фермерського господарства "Агро-Макс" та Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним розпоряджень та зобов'язання повернути земельну ділянку. При цьому роз'яснено, що спір між позивачем та фермерським господарством "Агро-Макс" відноситься до юрисдикції господарського суду, а спір між ним та Марківською районною державною адміністрацією Луганської області - до юрисдикції адміністративного суду.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до ОСОБА_2, Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним договору оренди землі задоволено. Суд визнав недійсним договір оренди землі від 11 травня 2011 року, укладений Марківською районною державною адміністрацією Луганської області в особі голови Живаги Володимира Миколайовича з однієї сторони та громадянином ОСОБА_2, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Марківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 травня 2011 року за № 000.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутні підстави для поновлення прокурору строку звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області вказує на те, що Головне управління Держгеокадастру у Луганській області на момент укладення договору не приймало участі у наданні земельних ділянок у власність або у користування, а про обставини, які стали підставою для звернення до суду, управління дізналося лише за наслідками проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому перебіг строку позовної давності слід обраховувати з цього моменту.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Луганській області зазначило, що перебіг строку позовної давності не є пропущеним і прокурор звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Прокурор, представник Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_2, представник Марківської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня

2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Із позовної заяви вбачається, що заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській областізвернувся до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_2 та Марківської районної державної адміністрації Луганської області, посилаючись на те, що надання ОСОБА_2 земельних ділянок для ведення фермерського господарства здійснено з порушенням вимог законодавства.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 Закону України «Про фермерське господарство»).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Статтею 8 Закону України «Про фермерське господарство» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб

Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону України «Про фермерське господарство», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Із системного аналізу зазначених норм Закону України «Про фермерське господарство» вбачається, що після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов'язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що у вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до голови Марківської РДА з заявою про надання в оренду земельної ділянки для створення та ведення фермерського господарства площею 70 га із земель державної власності на території Марківської селищної ради. Разом з заявою надав витяг з протоколу № 3 засідання районної професійної комісії з питань створення фермерських господарств де було вирішено, що голова фермерського господарства має достатню сільськогосподарську кваліфікацію, що є достатнім для реєстрації фермерського господарства.

Розпорядженням голови Марківської РДА від 10.12.2010 року № 611 затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки, загальною площею 41,8400 га, з них ріллі - 19,6947 га із земель державної власності, пасовищ - 22,1453 га невитребуваних паїв колишнього КСП «Радянська Україна» для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Марківській селищній раді строком на 49 років.

Розпорядженням голови Марківської РДА від 10.05.2011 року № 190 внесено зміни до п. 2 розпорядження голови Марківської РДА від 10.12.2010 року та викладено вказаний пункт у такій редакції: «Надати громадянину ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки загальною площею 41,84 га, з них: ріллі - 19,6947 га із земель державної власності терміном на 49 років, пасовищ - 22,1453 га невитребуваних паїв колишнього КСП «Радянська Україна» для ведення фермерського господарства, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Марківській селищній раді на термін до виготовлення власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай) державних актів на право власності на землю».

На підставі вказаних розпоряджень 11.05.2011 року між Марківською РДА та громадянином ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Марківському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.05.2011 року за № 000 та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки та складено акт про визначення меж земельної ділянки в натурі.

ОСОБА_2 зареєстрував ФГ «Агро Макс» 19.05.2011 року як голова фермерського господарства.

На підставі розпорядження голови Марківської РДА від 23.06.2011 року № 268 укладено додаткову угоду від 22.07.2011 року, згідно якої до преамбули договору, укладеного між Марківською РДА та громадянином ОСОБА_2, внесені зміни, а саме вираз «Орендар громадянин ОСОБА_2, який діє на підставі Закону України «Про фермерське господарство» з другої сторони» змінено на вираз «Орендар фермерське господарство «Агро-Макс» в особі голови ОСОБА_2, який дії на підставі статуту, з другої сторони». А також, підпункт Договору «Умови використання земельної ділянки» викладено в новій редакції: «Земельна ділянка передається в оренду для організації ведення новоствореного фермерського господарства «Агро-Макс».

Отже, Марківська РДА та ОСОБА_2 уклали договір оренди землі з метою ведення останнім фермерського господарства на підставі Закону України «Про фермерське господарство». Після державної реєстрації цього договору відповідач заснував фермерське господарство «Агро-Макс» в особі голови ОСОБА_2, яке зареєстроване як юридична особа 19 травня 2011 року, тобто після видання вищевказаних розпоряджень Марківської РДА та укладення оспорюваного договору оренди землі. Отже, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря, й обов'язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що позов подано до суду 01 лютого 2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що оскільки фермерське господарство «Агро-Макс» є юридичною особою, після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації фермерського господарства «Агро-Макс» в особі голови ОСОБА_2, обов'язки орендаря вказаних земельних ділянок виконує фермерське господарство, а не громадянин ОСОБА_2, якому вона надавалась, та 22.07.2011 року укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 11.05.2011 року, тому спір про визнання недійсним договору оренди земліпідвідомчий господарському суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, зазначено, якщо на момент відкриття провадження у справі щодо спору між органом державної влади чи місцевого самоврядування та, зокрема, фізичною особою, якій із земель державної або комунальної власності надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства, фермерське господарство вже було зареєстрованим, то така справа має розглядатися за правилами господарського судочинства. Якщо ж на час відкриття провадження у справі щодо такого спору про користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не зареєстровано, то стороною таких спорів є громадянин, якому надавалась земельна ділянка, а спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення Марківського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року слід скасувати, провадження у справі за позовом заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до ОСОБА_2, Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним договору оренди землі закрити,роз'яснивши у відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦПК України заступнику керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області та Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області право на звернення до суду за захистом прав в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 367, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст. 377, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 12 жовтня 2018 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області до ОСОБА_2, Марківської районної державної адміністрації Луганської області про визнання недійсним договору оренди землі.

Роз'яснити заступнику керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області та Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області право на звернення до суду за захистом прав в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В. Коротенко

В.М. Луганська