АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/376/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310000000 Пасацька Л. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Бондаренка С.І., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 грудня 2018 року (повний текст рішення складено 21 грудня 2018 року) у складі судді Пасацької Л.А. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя -

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в період з 05 серпня 2017 року по 27 грудня 2017 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Подружжя, за час спільного проживання набуло майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Позивачка зазначила, що за вказаний період за спільні кошти, подаровані сторонам на весілля, було куплено та повністю умебльовано трьохкімнатну квартиру в АДРЕСА_1, яку ОСОБА_3 отримав як службову в підрозділі Тимошівського лісництва ДП «Кам'янське лісове господарство», а саме: люстри в кожну кімнату вартістю 2000 грн.; холодильник вартістю 8000 грн.; пральна машина вартістю 7000 грн.; кухня в комплекті вартістю 11000 грн.; меблі в кімнату в комплекті (диван та два крісла) вартістю 17000 грн.; спальня в комплексі (ліжко та дві тумби) вартістю 6000 грн.; шафа-купе вартістю 4000 грн.; диван вартістю 7300 грн.; телевізор плазма вартістю 11000 грн.; прихожа вартістю 2500 грн.; комод вартістю 1500 грн.; плита газова вартістю 3200 грн., а всього на загальну суму 80500 грн.

Просила визнати об'єктами спільної сумісної власності зазначене майно, виділити їй у власність холодильник, пральну машину, телевізор, меблі в кімнату в комплекті (диван 2 крісла), спальня в комплекті (ліжко, 2 тумбочки), а відповідачу - люстри, кухню, шафу-купе, прихожу, комод, плиту газову, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 визнав позов лише в частині придбання за спільні кошти холодильника вартістю 8000 грн., пральної машини вартістю 7000 грн., а також телевізора вартістю 11000 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя та поділено між сторонами в натурі таке майно: холодильник - 1 шт., вартістю 8000 грн.; пральна машина - 1 шт., вартістю 7000 грн.; кухня - 1 шт., вартістю 10450 грн.; меблі в кімнату (диван і два крісла) - 1 шт., вартістю 15200 грн.; ліжко - 1 шт., вартістю 6200 грн., тумба - 2 шт., вартістю 650 грн. кожна (загальна - 1300 грн.), шафа-купе - 1 шт., вартістю 5000 грн., плазмовий телевізор - 1 шт., вартістю 11000 грн., прихожа - 1 шт., вартістю 2500 грн., комод - 1 шт., вартістю 1680 грн., а всього на загальну суму - 68330 грн.

Виділено ОСОБА_4 в натурі та визнано за нею право власності на холодильник - 1 шт., вартістю 8000 грн.; пральну машину - 1 шт., вартістю 7000 грн.; плазмовий телевізор - 1 шт., вартістю 11000 грн., а всього загальною вартістю - 26000 грн., припинивши право спільної сумісної власності на ці рухомі речі.

Виділено ОСОБА_3 в натурі та визнано за ним право власності на кухню - 1 шт., вартістю 10450 грн.; ліжко - 1 шт., вартістю 6200 грн., тумба - 2 шт., вартістю 650 грн. (загальною вартістю 1300 грн.), м'який куточок (один диван і два крісла) - вартістю 15200 грн.; шафу-купе - 1 шт., вартістю 5000 грн., прихожу - 1 шт., вартістю 2500 грн., комод - 1 шт., вартістю 1680 грн., а всього на загальну суму - 42330 грн., припинивши право спільної сумісної власності на ці рухомі речі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 різницю в розподілі майна в сумі 8165 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 683 грн. 30 коп.

ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку з посиланням на його необґрунтованість та незаконність.

В апеляційній скарзі він підтвердив наявність вказаного майна, але вказав на те, що суд не встановив джерело походження його. Апелянт зазначив, що всі меблі в квартиру були замовлені та придбані матір'ю позивача, ОСОБА_5, для себе особисто, що підтверджується відповідними фінансовими документами. Тому ці речі не можуть бути спільною власністю подружжя.

Шлюб між сторонами укладено 05.08.2017 року та фактично тривав до 13.09.2017 року, що не заперечувала в судовому засідання позивачка. За вказаний період подружжя не встигло набути спільні кошти.

Відповідач, в свою чергу, не заперечував, що на весілля було подаровано 26 000 грн., на які придбано холодильник, телевізор та пральну машину. Проте, за ці речі позивачка отримала грошову компенсацію в розмірі 25 000 грн., тому погодилась в листопаді 2017 року написати заяву про розлучення, в якому вказала на відсутність майнових претензій.

Також апелянт не погоджується з розподілом судових витрат у справі. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від ОСОБА_4, в якому вона не погоджується з доводами апеляційної скарги. Просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що заявлене до поділу майно є спільною сумісною власністю подружжя. Загальна вартість майна становить 68 330 грн. 00 коп. Тому суд виділив кожному з подружжя максимально наближену до його ідеальної частки (на суму 34 165 грн. 00 коп.). Зважаючи на презумпцію рівності часток з відповідача на користь позивача стягнуто грошову компенсацію за різницю в розподілі майна в сумі 8 165 грн.00 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Сторонами справи визнано та не оспорюється факт перебування у шлюбі з 05.08.2017 року до 27.12.2017 року. Крім того, вказане підтверджується свідоцтвами про шлюб (а.с. 8) та про розірвання шлюбу (а.с. 9).

У відзиві на позов відповідач визнав, що з коштів, подарованих на весіллі, сторони витратили 26 000 грн. та придбали холодильник за 8 000 грн., пральну машину за 7 000 грн. та телевізор за 11 000 грн. Також зазначив, що під час досудового врегулювання спору позивачка потребувала грошову компенсацію в розмірі 25 000 грн., які згодом відповідач їй сплатив (а.с. 33).

Також, ОСОБА_3 надав нотаріально посвідчені покази ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтверджують, що ОСОБА_4 13.09.2018 року разом з речами виїхала з будинку, де проживали з чоловіком разом, та більше не поверталась (а.с. 36-38).

Крім того, в матеріалах справи містяться копії товарних чеків (а.с. 35, 82) від 14 вересня 2017 року про придбання ОСОБА_5 м'якого куточку «Лорд» з кріслами на суму 15200 грн., а також від 10.02.2018 року про придбання ОСОБА_5 про придбання останньою ліжка за 6200 грн., шафи-купе за 5000 грн., 2 тумб за 650 грн. (всього 1300 грн.), кухонного куточка за 3900 грн., кухні за 10450 грн., дивану за 5900 грн., комоду за 1680 грн., трюмо за 2000 грн., R-TV за 1700 грн., прихожої за 2500 грн., столика журнального за 750 грн., стола кухонного за 3700 грн., а всього 12 одиниць на суму 45080 грн.

В матеріалах справи наявний інший товарний чек від 10.02.2018 року на загальну суму 38 000 грн. за 9 одиниць таких же товарів (а.с. 81).

Аналізуючи такі докази в підтвердження доводів апелянта про те, що вказане в товарних чеках предмети придбані матір'ю відповідача для своїх потреб, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, який поставив під сумнів їх достовірність і віддав перевагу показам свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які бачили перелічене майно у сторін в обгорнутому стані. Ці покази дані під присягою і узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Отже суд першої інстанції правомірно визнав спірне майно набутим під час шлюбу, тобто спільною сумісною власністю подружжя.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими і підлягають відхиленню.

Відповідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з визначеним районним судом поділом майна подружжя, яке відповідає інтересам обох сторін: і позивачки, яка виїхала з помешкання, і відповідача, який залишився в квартирі.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доводи апелянта є безпідставними в частині того, що шлюбні відносини між сторонами фактично тривали з 05.08.2017 року та по 13.09.2017 року, тому за вказаний період майже у місяць подружжя не встигло набути спільні кошти не впливає на прийняте судом рішення.

Також відповідачем не підтверджено будь-якими доказами його твердження про те, що він сплатив позивачці грошову компенсацію в сумі 25000 грн. при поділі спільного майна.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Достатніх підстав для скасування або зміни рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді