Справа № 166/1505/17 Головуючий у 1 інстанції: Лозицький С.О.
Провадження № 22-ц/802/1/19 Категорія: 39 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення частки у спадковому майні, виділення частки в натурі та визнання права власності на частку спадщини за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення частки у спадковому майні, виділення частки в натурі та визнання права власності на частку спадщини.

Вказував на ті обставини, що квартира АДРЕСА_1 разом із прибудовою, сходами, гаражем, двома сараями, колодязем, огорожею, вбиральнею та земельною ділянкою набуті подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за рахунок коштів, отриманих спільною працею. Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями другої черги за законом є позивач ОСОБА_2 та його сестра по матері ОСОБА_5 Спадкоємці першої черги відсутні, оскільки батько ОСОБА_8 помер у ІНФОРМАЦІЯ_2, мати ОСОБА_9 у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач також вказував, що подавав заяву про прийняття спадщини та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину в державну нотаріальну контору, однак у видачі свідоцтва йому відмовлено.

Його сестра відповідач ОСОБА_5 дій, спрямованих на прийняття спадщини не вчиняла.

Разом з тим, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не визнають право позивача на спадкування, як і не визнають частку ОСОБА_7 у спільному майні подружжя.

Враховуючи наведене ОСОБА_2 просив суд винести рішення, яким встановити, що частка померлої ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 становить 1/2. Виділити йому в натурі Ѕ частку в квартирі АДРЕСА_1 разом із прибудовою, сходами, гаражем, двома сараями, колодязем, огорожею, вбиральнею та земельною ділянкою, визнати його власником виділеної в натурі 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_1 разом із надвірними спорудами та земельною ділянкою в порядку спадкування після смерті сестри ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено визначити, що частка померлої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в праві спільної сумісної власності подружжя, до складу якого входить АДРЕСА_1 в двоквартирному житловому будинку, прибудова, сходи, гараж, два сараї, колодязь, огорожа, вбиральня та земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розміщені по АДРЕСА_1, становить 1/2.

Визнати ОСОБА_2 власником 1/2 частки АДРЕСА_1 в двоквартирному житловому будинку з надвірними спорудами, та 1/2 частини земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування квартири і господарських будівель, які розташовані в АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У задоволенні позовних вимог щодо виділу частки в натурі у спірному нерухомому майні відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 24 жовтня 2018 року постановлено стягнути пропорційно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2619,08 грн по 873,02 грн з кожного.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожен окремо, подали апеляційні скарги в яких посилаючись на неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права просили рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та покласти судові витрати на позивача.

У відзивах на апеляційні скарги позивач ОСОБА_2, вважаючи оскаржувані рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 жовтня 2018 року, такими що прийняті судом з додержанням вимог закону, просить залишити їх без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 апеляційні скарги не визнав.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

За таких обставин відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 вересня 1994 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, у зв'язку з чим ОСОБА_10 було присвоєно прізвище ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 9).

Від шлюбу у подружжя ОСОБА_6 народилось двоє дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх дочки ОСОБА_12, ОСОБА_11 загинули у дорожньо-транспортній пригоді (т. 1 а.с. 18-21).

Під час перебування в шлюбі на підставі договору від 8 вересня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори Свербою А. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1027, ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_1 недобудований житловий будинок, процент готовності якого складав 78 %, по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12).

Згідно акта від 19 грудня 1997 року, затвердженого рішенням виконкому Ратнівської селищної Ради народних депутатів, прийнято в експлуатацію побудований ОСОБА_6 житловий будинок, житловою площею 82,7 кв.м., загальною площею 112,3 кв.м., по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до рішення Ратнівської селищної ради № 6/12 від 22 квітня 2016 року АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 189).

25 квітня 2002 року ОСОБА_6 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, площею 844 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 23).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 3, 4 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб.

Згідно ст. ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Враховуючи наведені обставини суд першої інстанції цілком правильно вважав, що оскільки спадкодавці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 загинули під час дорожньо-транспортної пригоди, тому спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожного з них.

Оскільки спадкоємців першої черги у ОСОБА_7 немає, тому ОСОБА_2, як її брат, а ОСОБА_5, як сестра, є спадкоємцями другої черги після її смерті. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після смерті їх сина - ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивач ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернувся до Ратнівської державної нотаріальної контори 26 серпня 2016 року, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 - 1 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 89, 177, 178). ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини не подавала.

За заявою позивача у нотаріуса була зареєстрована спадкова справа після смерті ОСОБА_7, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44884448 від 26 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 22).

1 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 1 а. с. 90).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 7 грудня 2017 року звернулись із заявами до державного нотаріуса з вимогою видати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 179, 180).

Із відповіді Ратнівської державної нотаріальної контори № 1086/02-14 від 29 грудня 2017 року на заяву позивача ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину, підписаної завідувачем нотконтори ОСОБА_14, вбачається, що позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва), оскільки видача свідоцтва про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності можлива лише після виділення (визначення) частки спадкодавця у спірному майні. Нотаріус також вказує на необхідність подання належних правовстановлюючих документів на майно та зазначає, що питання про статус майна в даному випадку має право вирішувати лише суд (т. 1 а.с. 206).

Суд першої інстанції під час розгляду справи витребував з Ратнівської державної нотаріальної контори матеріали спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7, копії документів містяться в матеріалах даної цивільної справи.

Спадкоємці звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, проте відповідних дій нотаріус не вчинив, що свідчить про наявність перешкод для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку та дає підстави для вирішення даного спадкового спору судом.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Разом з тим за загальним правилом застосування презумпції згідно з ст. 60 СК України майно, одержане одним з подружжя як набувачем за договором (договорами) купівлі-продажу, що укладений під час спільного проживання набувача у зареєстрованому шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той з подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести ті обставини, які її спростовують. Таким обов'язком наділені і спадкоємці померлих чоловіка та дружини.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до правил, вказаних в ч.ч. 1, 3, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що об'єкт нерухомого майна було набуто подружжям ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі, що підтверджується наведеними вище доказами, а саме договором від 8 вересня 1995 року, посвідченим державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори Свербою А. О. та зареєстрованим в реєстрі за № 1027, актом про введення в експлуатацію від 19 грудня 1997 року, затвердженим рішенням виконкому Ратнівської селищної Ради народних депутатів (т. 1 а.с. 12, 13).

Таким чином будівництво житлового будинку відбувалось відповідно до чинного на час такого будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці.

Оскільки іншого не встановлено, частки подружжя ОСОБА_7 у спільному майні є рівними, тому суд першої інстанції цілком правильно встановив, що наданими позивачем доказами доведено його право на Ѕ частку у спірному нерухомому майні.

Доводи апеляційних скарг відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про набуття їх сином спірного майна за особисті кошти не підтверджені належними та допустимими доказами, презумпцію спільної сумісної власності подружжя на набуте під час шлюбу майно відповідачі не спростували.

Рішення суду першої інстанції є достатньо мотивованим, запереченням проти позову була надана належна оцінка.

Неможливість вирішення спору в позасудовому порядку підтверджується наявним в матеріалах справи листом Ратнівської державної нотаріальної контори № 1086/02-14 від 29 грудня 2017 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині визначення частки у спадковому майні та визнання права власності за позивачем на частку в спадковому майні.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Судовий збір покладено судом першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на відповідачів у рівних частинах.

Додаткове рішення про розподіл судового збору між сторонами відповідає вимогам ст. ст. 141, 270 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Головуючий

Судді