Справа № 164/1282/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В. Д.
Провадження № 22-ц/802/414/19 Категорія: 55 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Овадюка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він працював на посаді інспектора з юридичних питань Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області.

31 травня 2018 року йому було вручено письмове повідомлення про наступне звільнення з 01 серпня 2018 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із виведенням зі структури та штатного розпису апарату селищної ради посади інспектора з юридичних питань відповідно до рішення Маневицької селищної ради від 23 травня 2018 року № 31/5 «Про внесення змін до структури та штатного розпису Маневицької селищної ради» та розпорядження Маневицького селищного голови від 25 травня 2018 року № 20-ос.

Розпорядженням відповідача № 27-ос від 13 серпня 2018 року його звільнено з посади інспектора з юридичних питань виконавчого апарату селищної ради на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.

Вважає зазначене розпорядження незаконним, оскільки фактично скорочення штатної одиниці не відбулося, йому не було надано для ознайомлення наказу (розпорядження) чи іншого документа, яким передбачено скорочення посади інспектора з юридичних питань виконавчого апарату селищної ради; відповідач не пропонував йому ніякої іншої роботи чи посади; не враховане його переважне право на залишення на займаній посаді.

Незаконним звільненням йому завдано моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків та погіршенні стану здоров`я.

Ураховуючи наведене, просив поновити його з 14 серпня 2018 року на посаді інспектора з юридичних питань виконавчого апарату Маневицької селищної ради, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконання прийнятого Маневицькою селищною радою рішення від 23.05.2018 № 31/5 «Про внесення змін до структури та штатного розпису Маневицької селищної ради» щодо виведення із структури та штатного розпису апарату селищної ради з 01 серпня 2018 року двох посад та введення двох інших посад, селищним головою видано відповідне розпорядження від 25 травня 2018 року № 20-ос «Про внесення змін до структури та штатного розпису Маневицької селищної ради», яким зобов`язано секретаря ради підготувати попередження ОСОБА_1 , який обіймав посаду інспектора з юридичних питань виконавчого апарату селищної ради, яка виводилася (а.с.49, 50).

31 травня 2018 року позивач був попереджений про майбутнє звільнення, а розпорядженням від 13.08.2018 № 27-ос звільнений з посади інспектора з юридичних питань виконавчого апарату селищної ради у зв`язку із скороченням штатів, пункт 1 статті 40 КЗпП України (а.с.53, 56).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що іншої роботи для переведення, яку б міг виконувати позивач у відповідача не було, а також позивач не мав переважного права на залишення на роботі.

Згідно п.1 ч.1 та ч.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як вбачається із штатних розписів відповідача, як станом на момент попередження, так і станом на момент звільнення позивача у відповідача не було вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу (а.с.51, 52).

З урахуванням наведеного, звільнення позивача допускалося у зв`язку із неможливістю його переведення на інші посади.

Відповідно до вимог ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Перевага в залишенні на роботі надається лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації (ч.2 ст.42 КЗпП України).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача переважного права на залишення на роботі, про що дав повне та належне обґрунтування в оскаржуваному рішенні.

Посилання позивача на те, що відповідач у порушення вимог трудового законодавства вручив йому 31.05.2018 не попередження, а повідомлення відхиляються апеляційним судом, оскільки суттєве значення має зміст листа, а не його назва. А зміст цього повідомлення свідчить саме про попередження відповідачем позивача про його наступне звільнення (а.с.53).

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3, 4, 5 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад. Чисельність працівників органів місцевого самоврядування встановлюється відповідною радою у межах загальної чисельності, визначеної типовими штатами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність органу місцевого самоврядування не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

З урахуванням наведеного, посилання позивача на те, що його не було ознайомлено із рішенням ради від 23 травня 2018 року № 31/5 «Про внесення змін до структури та штатного розпису Маневицької селищної ради» та що таке рішення прийнято з порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відхиляються апеляційним судом, оскільки прийняття рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Посилання позивача на ту обставину, що на момент його звільнення у відповідача були наявними дві не запропоновані йому відповідачем вакантні посади відхиляються апеляційним судом, оскільки введені з 01.08.2018 до структури та штатного розпису апарату Маневицької селищної ради посади спеціаліста І категорії юрисконсульта виконавчого апарату селищної ради і спеціаліста І категорії з реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб є посадами, які можуть бути зайняті на підставі проведеного конкурсу, про що було зазначено в опублікованому у засобах масової інформації відповідному оголошенні (а.с.16). Позивач участі у конкурсі на заміщення зазначених вакантних посад не приймав.

Решта доводів апеляційної скарги є повторенням доводів позовної заяви, яким суд першої інстанції дав повну та об`єктивну оцінку.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді