ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» квітня 2019 року

м. Харків

справа № 640/24381/18-ц

провадження № 22ц/818/1714/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивач - Афанас?єва А.В.,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2018 року в складі судді Ніколаєнко І.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку порядку спадкування за законом та просила визнати за нею право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу за підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що провадження у справі відкрито з порушенням правил підсудності, оскільки спірне майно знаходиться у Шевченківському районі м. Харкова, тому справа має розглядатися Дзержинським районним судом м. Харкова.

16 квітня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_3 вважала ухвалу судді законною, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому зазначила, що спірне майно дійсно знаходиться в Київському районі м. Харкова, тому підстав для зміни підсудності немає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргуОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що справа підсудна Київському районному суду м. Харкова.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні суду першої інстанції знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в порядку спадкування за законом, предметом спору в якій є нерухоме майно.

Спірне нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_1 територіально відноситься до Київського району м. Харкова.

Назва вулиці «Артема» змінено на вулицю «Алчевських» згідно рішення 1 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20 листопада 2015 року №12/15.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пунктах 41 та 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від пред'явлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об'єкти нерухомості, об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Матеріали справи свідчать про те, що спір виник з приводу визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину нерухомого майна, яке розташовано на території Київського району м. Харкова.

Отже, за наявності в позові вимог, що виникають з приводу нерухомого майна, визначальними для визначення підсудності справи є положення виключної підсудності, за якими позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відкриваючи провадження у справі за місцезнаходженням спірної квартири, суд першої інстанції обґрунтовано керувався правилами виключної підсудності.

Посилання відповідача на те, що спірне майно знаходиться у Шевченківському районі м. Харкова, отже, справа має розглядатися Дзержинським районним судом м. Харкова, є безпідставними, оскільки спірна квартира розташована у Київському районі м. Харкова.

Враховуючи, що ухвалу постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.