Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 756/702/18

провадження № 61-37308св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року у складі судді Пересунька Я. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 травня

2018 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Вербової І. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою,заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що його дочка ОСОБА_3 та зять ОСОБА_2 , з якими вони спільно проживають у квартирі АДРЕСА_1 , систематично чинять домашнє насильство щодо нього, його дружини ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_4

Зокрема, 01 січня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вечірній час розбили двері кімнати, у якій він проживає разом з дружиною - ОСОБА_5 , вели себе агресивно. З метою припинення протиправних дій він викликав поліцію, однак правоохоронні органи не застосували до правопорушників жодних заходів, а рекомендували звернутися до суду з метою вирішення конфлікту.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 систематично вчиняють з ним та його дружиною сварки, що виникають, в тому числі через вкрай жорстоке їх поводження з дітьми (його онуками), зокрема ображають та б`ють старшу онуку ОСОБА_4 , просив видати обмежувальний припис щодо заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебувати у місці проживання постраждалої особи.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог не знайшли свого переконливого підтвердження, оскільки фактично метою звернення заявника до суду є намір виселити ОСОБА_2 (зятя) із квартири, у якій вони спільно проживають понад двадцять років. На час розгляду заяви судом ризики скоєння насильства в сім`ї мінімізовані; доказів того, що лише ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняють сварки та застосовують насильство, матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 05 лютого 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи на підставі об`єктивно досліджених доказів в їх сукупності, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростували, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у червні 2018 року,

ОСОБА_1 просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на неповноту судового розгляду, через не витребування судом з Оболонського НП ГУНП у місті Києві копій матеріалів щодо подій, які відбулися в квартирі в ніч з 01 на 02 липня 2017 року, оскільки ці матеріали є важливими для встановлення істини. Судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів з заявами про факти насильства у сім`ї з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та не врахував, що з останніми правоохоронні органи проводили роботи профілактичного характеру.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Судуу від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у рівних частинах, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації від

09 грудня 2011 року.

Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат, у одній із яких (площею 17,8 кв. м проживає заявник із дружиною, а в іншій (11,7 кв. м) дочка ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_6 та їх неповнолітня дочка ОСОБА_6 Старша заінтересовано особа - ОСОБА_4 у зазначеній квартиру не проживає.

17 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського УП ГУ НП в

м. Києві з заявою про вчинення 01 січня 2017 року його дочкою ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_2 відносно нього та його дружини - ОСОБА_5 розбійного нападу.

За результатами розгляду вказаного звернення Оболонським УП ГУНП в

м. Києві проведено профілактичну роботу з ОСОБА_3 та ОСОБА_2

25 травня 2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до начальника Оболонського УП ГУ НП в м. Києві щодо подій, що мали місце 01 січня 2017 року. За результатами розгляду звернення проведено перевірку та відібрано пояснення від ОСОБА_3 , яка повідомила, що конфлікти в сім`ї провокує

батько - ОСОБА_1 , який за їх відсутності без дозволу бере їх особисті речі, псує їх, у зв`язку з чим вони з чоловіком встановили у квартирі камери відеоспостереження. Вказала, що обставини, викладені у заяві ОСОБА_1 щодо вчинення відносно нього насильства є наклепом.

В ніч з 01 на 02 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, а ОСОБА_2 - вогнепальних поранень

На час розгляду зазначеної справи в суді першої інстанції, конфлікти у сім`ї припинились.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктом 3 частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Дослідивши надані сторонами докази з урахуванням їх належності й достовірності, суд першої інстанції, з висновками якого погодися апеляційній суд, правильно встановив, що між сторонами дійсно існують конфліктні відносини, викликані неприязними відносинами та протиправною поведінкою обох сторін конфлікту. Оцінивши вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, у разі відмови у видачі обмежувального припису, суд дійшов правильного висновку про те, що ризики застосування насильства в сім`ї мінімізовані, оскільки на час розгляду справи між заявником та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 припинилися конфлікти, а відтак відсутні підстави для застосування обмежувального припису щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вигляді тимчасового обмеження у праві користування квартирою.

Доводи касаційної скарги про те, що суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, зокрема не витребував з Оболонського НП ГУНП у м. Києві копії матеріалів щодо подій, які відбулися в ніч з 01 на 02 липня 2017 року, є безпідставними, оскільки вказані обставини були предметом дослідження судів та їм надано належну правову оцінку. Крім того, обставини щодо цих подій не заперечувались й самими сторонами.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак