Справа № 331/4782/18
Провадження № 2 /331/171/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Хащук В.Д.

прокурора- Тронь Г.М.

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

розглянувши в загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м. Миколаєва справу за позовом Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 , третя особа Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство» про визнання недійсним договору купівлі-продажу , повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 2015 року між державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого входить Державне підприємство(далі - ДП) «Бердянське агроторгове підприємство», та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4893,4 кв.м., що складається з наступних об`єктів нерухомості: будівля головного корпусу А2, А3 загальною площею 1798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416,2 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421 кв.м.; котельня інв. №01002, А4 загальною площею 154,4 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152,5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335,3 кв.м.; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2 загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р загальною площею 22,9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85,4 кв.м.; склад Н загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв. №01026, Т загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1 загальною площею 141, 8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А 5 загальною площею 140, 9 кв.м..

Оскільки, вказаний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, що суперечить вимогам ст. ст. 5, 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. п. 6, 8, 10 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 № 803, та на шкоду економічним інтересам держави - без погодження з Фондом державного майна України та за ціною, яка економічно непідтверджена, заступник прокурора просив суд на підставі статей 203, 215, 216, 227 ЦК України визнати вказаний договір недійсним і зобов`язати покупця повернути державі отриману за недійсним договором нерухомість.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2018 року провадження по справі відкрито.

22.10.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Надточиєва А.П. надала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позоних вимог відмовити, посилаючись на те, що прокурором не обгрунтовано підстави для здійснення представництва в суді у даній справі, оскільки, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч. 2 ст.129 КУ). Також зазначила, що фактично нерухоме майно, яке є предметом оспорюваного договору, не використовувалось більше 10-15 років та на час продажу знаходилось в абсолютно занедбаному стані, непридатному для використання за цільовим призначенням. Вважає, що оспорюваний договір не суперечить «економічним інтересам держави», а твердження прокурора , що під час підготовки до проведення аукціону з продажу майна Фондом державного майна України не надавався висновок про вартість відчужуваного нерухомого майна та рецензія на звіт не є доказом того, що фактично мало місце заниження вартості відчуженого майна, та не пояснює чим саме порушено економічні інтереси щодо відчуженого майна, яке не використовувалось державою більше 10 років, однак держава продовжувала весь цей час нести витрати по його утриманню. Зазначила, що відповідно до п. 5 вказаного Порядку, його дія не поширюється на відчуження цілісних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів, а відтак посилання на п. п. 6, 8, 10 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2001 № 803, як на підставу визнання договору купівлі-продажу недійсним є безпідставним, як і посилання на ст. 5, 7 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності», оскільки кожна із вказаних статей містить по декілька частин та по кілька десятків підпунктів, що абсолютно виключає можливість встановити, що мав на увазі позивач та суперечить встановленим чинним ЦПК України принципам цивільного судочинства. При цьому жодна із зазнаних статей не місить законодавчого обов`язку на отримання згоди на відчуження цілісного майнового комплексу державного підприємства Фондом нерухомого майна та отримання від нього висновку про вартість цього майна. Вважає, що обраний заступником прокурора спосіб захисту не відповідає вимогам закону, суперечить положенням ст.ст. 216,387 та 388 ЦК України.

22 жовтня 2018 року від в.о. голови Фонду державного майна України ОСОБА_3 . надійшли пояснення, в яких зазначено, що нерухоме майно, яке є предметом оскаржуваного договору, на момент його укладення перебувало у державній власності в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України і знаходилось на праві господарського відання ДП «Бердянське агроторгове підприємство». Відповідно до пункту 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007 «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності», відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна України. Статутом ДП «Бердянське агроторгове підприємство» також встановлено, що відчуження нерухомого майна здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом (пункт 5 Статуту).Таким чином, відчуження нерухомого майна, яке належить ДП «Бердянське агроторгове підприємство» на праві господарського відання, мало відбуватись із погодженням з Фондом. Проте Фонд погодження на відчуження нерухомого майна, вказаного у договорі купівлі-продажу від 20.08.2015, не надавав, рецензування звітів про оцінку цього майна Фондом не проводилось. Отже, відчуження державного майна, яке є предметом оскаржуваного договору, відбулося з порушенням вимог законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ч. 2 ст. 19 КУ , п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про Фонд державного майна України» просив позов заступника прокурора задовольнити.

07 листопада 2018 року від заступника прокурора в Запорізькій області Вознюк Ю. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що зверення прокурора до суду зумовлено необхідністю захисту порушених інстерсів держави, які полягають у необхідності дотримання законодавчо встановлених вимог щодо відчуження об`єктів державної форми власності та відсутністю реагування на укладений договір з боку Фонду держаного майна України. Також оспорюваний договір не є договором відчуження цілісного майнового комплексу державного підприємства, відтак виключення п. 5 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2001 № 803 на нього не розповсюджуються. Продаж спірних об`єктів нерухомості мав бути здійснений лише у два законодавчо визначених способи: у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 № 803, або у порядку Закону України «Про приватизацію державного майна». Однак відповідачами жоден із названих порядків не дотримано, об`єкти нерухомості вибули із власності держави в порушення вимог вищевказаного законодавства.

У вступному слові представник позивача прокурор Тронь Г.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Надточиєва А.П. у вступному слові просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що прокурором не надано підстав для представництва Фонду державного майна України, не обгрунтувано яким чином буде поновлено інтереси держави, оскільки ДП «Бердянське агроторгове підприємство» перебуває у стадії ліквідації, а його нерухоме майно в неналежному стані, неправильно визначено спосіб захисту порушеного права, не доведно підстав для витребування майна у добросовісного набувача, оскільки відповідач набув право власності на майно на підставі договору з органом державної влади.

Предстаник Фонду державного майна України у наданих суду поясненнях просив справу розглядати за відсутності представника .

Представники Міністерства аграрної політики та продовольства України та Державного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство» належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, до суду не з`явилися без поважних причин , в зв`язку з чим справу на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянуто у їх відсутність.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Так судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Предметом оспорюваного договору купівлі-продажу є цілісний майновий комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4893,4 кв.м., який перебував у власності держави, на праві господарського відання належав ДП «Бердянське агроторгове підприємство». Зазначене державне підприємство належало до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Статутом ДП «Бердянське агроторгове підприємство», затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21 лютого 2011 року № 46, передбачено, що відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Відчуження нерухомого майна здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого підприємству, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ним у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Уповноважений орган управління приймає рішення про реорганізацію та ліквідацію підприємства (а.с. 29-46 т. 1).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01 липня 2013 року № 403 припинено шляхом ліквідації діяльність ДП «Бердянське агроторгове підприємство». Пунктом 4.3 цього наказу зобов`язано голову комісії з ліквідації підприємства провести інвентаризацію і оцінку майна, коштів та здійснити продаж основних засобів підприємства в установленому законодавством порядку з метою погашення заборгованості підприємства (а.с.40 -41 т. 2) .

01 липня 2014 року голова комісії з ліквідації ДП «Бердянське агроторгове підприємство» уклав із професійно-технічним навчальним закладом «Майстер» товариства з обмеженою відповідальністю «ТДН» договір № 11/2014 на проведення незалежної експертної оцінки ринкової вартості будівель і споруд , що належить ДП «Бердянське агроторгове підприємство» на праві державної власності , а самеза адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку експерта від 01 квітня 2015 року ринкова вартість об`єктів нерухомості, що належать ДП «Бердянське агроторгове підприємство» на праві державної власності , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівля головного корпусу А2, А3 загальною площею 1798, 0 кв.м.; будівля котельної літери А4 інв. №01002, загальною площею 154,4 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 інв. № 1004, загальною площею 442,0 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416 , 2 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152, 5 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2, загальною площею 115,4 кв.м.; мийка А5 , загальною площею 140, 9 кв.м; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335, 3 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; механічна майстерня інв. №01026, Т, загальною площею 343,8 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р, загальною площею 22, 9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85, 4 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10, 0 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1, загальною площею 141, 8 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421,0 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; склад Н, загальною площею 5,4 кв.м.; огорожа № 1,2, 3 , ворота № 5 інв. № 2001; вимощення, інв. № 2002, нвіс для зберігаення посуду Л2 , інв. № 1006, загальна площа 743, 1 кв. м. ; навіс для зварювальних робіт О , інв. № 1009, загальна площа 146, 1 кв. м.; навіс транспортера П 1 , інв. № 1010, загальна площа 118, 6 кв.м., становить 1 383 264 грн. або 58 984 доларів США.

Згідно протоколу проведення відкритих публічних торгів (аукціону) № 1 від 18 червня 2015 року Міжнаціональною Універсальною ОСОБА_4 -Сировинною Біржею «ЕПСІЛОН» ОСОБА_1 визнано переможцем аукціону з купівлі спірного майна лоту 1, за ціною 1 386 264 грн. (а.с 24-25 т. 1).

20 серпня 2015 року між державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого входить Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство», та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4893,4 кв.м., розташовоного на земельній ділянці площею 1, 4940 га , що складається з наступних об`єктів нерухомості: будівля головного корпусу А2, А3 загальною площею 1798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416 ,2 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421 кв.м.; котельня інв. №01002, А4 загальною площею 154, 4 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152, 5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335, 3 кв.м.; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2, загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р , загальною площею 22, 9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85, 4 кв.м.; склад Н, загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв. №01026, Т, загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1, загальною площею 141, 8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А5 , загальною площею 140, 9 кв.м.(а.с. 12-13 т. 1).

Відповідно до п. 3 договору продаж вчинено за 1 386 264 грн.

Згідно з частиною другою статті 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

При цьому, ЦК України передбачає, що ним (цим Кодексом) встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом (частина третя статті 81 ЦК України).

Державне підприємство - це юридична особа публічного права (частина друга статті 167 ЦК України).

Як встановлено законом (частини перша, друга та дев`ята статті 73 ГК України), державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання, - речового права суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених ГК України та іншими законами (частини перша та друга статті 74, частина перша статті 136 ГК України). Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (частина друга статті 136 ГК України).

Крім того, ГК України (абзац третій частини шостої статті 73 ГК України) прямо передбачає, що особливості управління державним унітарним підприємством визначаються Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Стаття 3 цього Законумайно, яке передане державним комерційним підприємствам, відносить до об`єктів управління державної власності.

З огляду на наведене, закон установлює особливості правового статусу державного підприємства як юридичної особи публічного права та особливості правового режиму майна державного підприємства, до яких застосовується спеціальний порядок правового регулювання, в тому числі й щодо управління майном державного підприємства, розпорядження цим майном, що не дає підстав для їх цілковитого ототожнення з правовим статусом юридичних осіб приватного права та порядком регулювання правового режиму майна юридичних осіб приватного права.

Характерною особливістю правового статусу державного підприємства, правового режиму майна цього підприємства є обмеження на рівні закону його (підприємства) правомочності розпорядження щодо окремих видів майна та наявність спеціальних, закріплених окремим законом, правил управління майном державного підприємства, зокрема й правил щодо розпорядження державним майном у спосіб його відчуження.

Так, правила розпорядження майном, що належить державному підприємству на праві господарського відання, передбачають участь у цьому процесі суб`єктів управління об`єктами державної власності, в тому числі Фонду державного майна України. Зокрема, згідно з підпунктом «и» пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством.

Такий випадок установлено частиною п`ятою статті 75 ГК України, відповідно до якої відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами. Відчуження нерухомого майна, а також повітряних і морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Фонд державного майна України виступає організатором продажу нерухомого майна в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України постановою від 6 червня 2007 року № 803 затвердив Порядок відчуження об`єктів державної власності. Пунктом 6 цього Порядку так само передбачено, що рішення про надання згоди на відчуження, зокрема, нерухомого майна державної власності приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна.

Отже, ЦК України правовий статус юридичної особи публічного права не встановлює (частина третя статті 81 ЦК України). Норми ГК України, що стосуються регулювання правового статусу державного підприємства, правового режиму майна цього підприємства, як і норми Закону України «Про управління об`єктами державної власності», що застосовні до правовідносин із розпорядження майном, закріпленим за державним підприємством на праві господарського відання, встановлюють правило про те, що відчуження нерухомого майна державного підприємства вимагає не лише попередньої згоди органу, до сфери управління якого воно (підприємство) належить, але й обов`язкового погодження з Фондом державного майна України. Виняток із цього правила передбачений частиною дев`ятнадцятою статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», відповідно до якої відчуження майна державних підприємств та господарських товариств з корпоративними правами держави понад 25 відсотків їх статутного капіталу в процедурі банкрутства здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації.

Для процедури відчуження майна державного підприємства, яке перебуває в процесі ліквідації за рішенням органу, до сфери управління якого воно належить, подібних винятків ГК України чи Закон України «Про управління об`єктами державної власності»не передбачають, а також і не містять норм, які б спеціально уповноважували саме в такому випадку керівництво державного підприємства, комісію з його ліквідації, голову такої комісії та/або орган, до сфери управління якого воно належить, відчужувати нерухоме майно підприємства без погодження з Фондом державного майна України.

Згідно з підпунктом 4 пункту 5 Порядку його дія не поширюється на відчуження майна, порядок відчуження якого визначається окремим законом. Таким «окремим законом» у силу припису частини дев`ятнадцятої статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» можна визнати, зокрема, Закон України «Про приватизацію державного майна», Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та інше законодавство про приватизацію з урахуванням присів статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна». Разом із тим, статті 105, 110-112 ЦК України не можуть виступати тим «окремим законом», який дає підстави для відчуження нерухомого майна державного підприємства без погодження з Фондом державного майна України, оскільки зазначені норми ЦК України регулюють загальний порядок ліквідації юридичної особи без урахування особливостей правового статусу державного підприємства як юридичної особи публічного права (статті 73, 74, 75 ГК України) та правового режиму державного майна у сфері господарювання (стаття 141 ГК України).

Крім того, аналіз норм ЦК України, ГК України, Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»дає підстави для висновку про те, що чинне законодавство передбачає два способи відчуження державного майна, що закріплене за державним підприємством на праві господарського відання: в порядку приватизаційного процесу згідно з вимогами законодавства про приватизацію та в процесі здійснення господарської діяльності з додержанням правил, визначених статтями 75, 141 ГК України,Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2007 року № 803.

Відчуження державного майна в процесі приватизації та відчуження такого майна в процесі господарювання державного підприємства відрізняються правовим регулюванням, процедурою здійснення, складом учасників відповідних процесів і їх повноваженнями. Зазначене підтверджується також пунктом 5 Порядку відчуження об`єктів державної власності, згідно з якою цей Порядок не поширюється на відчуження: цілісних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів (підпункт 1 пункту 5 Порядку); індивідуально визначеного майна, що в установленому порядку включене до переліків об`єктів, які підлягають приватизації відповідно до законодавства з питань приватизації (підпункт 2 пункту 5 Порядку); майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), але перебуває на їх балансі, і відчуження якого здійснюється шляхом приватизації (підпункт 5 пункту 5 Порядку).

При цьому, до об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, належить, зокрема, окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких це майно розташовано (частина перша статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»).

Частина перша статті 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» прямо передбачає, що окремим індивідуально визначеним майном для цілей приватизації вважається, зокрема, майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном. Ініціювати приватизацію об`єктів можуть державні органи приватизації (зокрема, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах), уповноважені органи управління або покупці (стаття 7, частина перша статті 12 Закону України «Про приватизацію державного майна»).

З огляду на наведені положення законодавства про приватизацію та за змістом Закону України «Про управління об`єктами державної власності» майно державних підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном, може бути відчуженим у порядку приватизації відповідно до законодавства з питань приватизації. На таке відчуження не поширюється Порядок відчуження об`єктів державної власності, про що й зазначено у підпункті 2 пункту 5 цього Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

За умовами оспорюваного договору його предметом є «цілісний майновий комплекс» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4893,4 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1,4940 га.

Відповідно до акту приймання-передавання від 20.08.2015 ДП «Бердянське агроторгове підприємство» передало ОСОБА_1 . ряд об`єктів нерухомого майна загальною площею 4893,4 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с 22-23 т. 1).

Разом з тим, з акту приймання-передавання цілісного майнового комплексу реорганізованого державного підприємства «Запорізький лікеро-горілчаний завод», укладеного 18.10.2012 між ТОВ «Т.Нік» та ДП «Бердянське агроторгове підприємство» за участю РВ ФДМУ по Запорізькій області, вбачається, що державному підприємству передано державне майно - цілісний майновий комплекс реорганізованого ДП «Запорізький лікеро-горілчаний завод», розташований за адресами: м. Запоріжжя, вул. Артема, 53 та м. Запоріжжя, вул. Базова, 1а, а саме: основні засоби цілісного майнового комплексу в кількості 295 одиниць за переліком, а також незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 у складі недобудованого побутового корпусу (літ. Б-4) та недобудованого виробничого корпусу (літ. В) ( а.с. 47-53 т. 1)

Отже, цілісний майновий комплекс ДП «Бердянське агроторгове підприємство» складали об`єкти нерухомого майна за двома адресами: АДРЕСА_2 ; об`єкти незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ; рухоме майно виробничого призначення (згідно з переліком в акті).

Проте, за умовами спірного договору у власність ОСОБА_1 передано лише частину цілісного майнового комплексу - об`єкти нерухомості по АДРЕСА_1 , у той час, як інша його частина - об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_3 - відчужені за іншим договором. Крім того, об`єкти незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , рухоме майно також не були предметом оспорюваного правочину.

Таким чином договір купівлі-продажу від 20.08.2015 не є договором відчуження цілісного майнового комплексу державного підприємства, відтак виключення п. 5 Порядку на нього не розповсюджуються.

Разом із тим, той факт, що після прийняття рішення про ліквідацію державного підприємства ініціатива щодо приватизації його майна не була реалізована уповноваженим органом управління, не наділяє комісію з ліквідації підприємства, голову такої комісії та/або орган, до сфери управління якого підприємство належить, додатковими, не передбаченими законом повноваженнями відчужувати нерухоме майно підприємства без погодження з Фондом державного майна України. Оскільки іншого законом не передбачено, в такому разі підлягають застосуванню норми частини п`ятої статті 75 ГК України, підпункту «и» пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Порядок відчуження об`єктів державної власності, якими передбачене обов`язкове погодження з Фондом державного майна України рішення суб`єкта управління державним майном про надання згоди на відчуження нерухомого майна, яке закріплене за державним підприємством.

Оскільки, в силу статей 6, 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління не зобов`язані погоджувати з Фондом державного майна України свої рішення про ліквідацію підприємств, заснованих на державній власності, то в процесі взаємодії комісії з ліквідації підприємства та/або органу, до сфери управління якого підприємство належить, з Фондом державного майна України з питань погодження відчуження нерухомого майна останній також одержує інформацію про появу об`єкту державної власності, що потенційно підлягає приватизації (частина перша статті 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна»), для вирішення питання про реалізацію власного права ініціативи на здійснення його приватизації. Такий спосіб взаємодії суб`єктів управління об`єктами державної власності слугує як меті такого управління (стаття 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»), так і меті приватизації (стаття 1 Закону України «Про приватизацію державного майна»).

У справі судом встановлено, що після прийняття рішення про ліквідацію ДП «Бердянське агроторгове підприємство» Міністерство аграрної політики та продовольства України від імені власника (держави) згідно з оспорюваним договором купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року здійснило відчуження нерухомого майна , що складається з комплексу будівель і споруд, яке було власністю держави і на праві господарського відання було закріплене за ДП «Бердянське агроторгове підприємство». З приводу отримання погодження на таке відчуження підприємство, комісія з ліквідації підприємства, її голова чи міністерство до Фонду державного майна України не зверталися й відповідного погодження не одержували.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна» та п. 10 Порядку звіт про оцінку державного майна, що підлягає відчуженню, має пройти рецензування, яке можуть виконувати оцінювачі, які мають не менш, ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України. За інформацією РВ ФДМУ по Запорізькій області від 11.11.2016 № 10-03-06228 за результатами рецензування звіту про незалежну оцінку спірного майна встановлено, що звіт від 01.04.2015 року не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним і не може бути використаний.

Встановивши такі обставини, суд приходить до висновку про те, що реалізація майна державного підприємства в процедурі ліквідації за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном, є різновидом відчуження майна, а тому необхідно застосувати до спірних правовідносин підпункт «и» пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядок відчуження об`єктів державної власності, статті 203, 215 ЦК України, у зв`язку із чим визнати оспорюваний договір купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року недійсним у зв`язку з тим, що нерухоме майно було відчужене з порушенням вимог законодавства, без погодження Фонду державного майна України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 16 вересня 2015 року, від 23 вересня 2015 року.

З урахуванням того, що нерухоме майно, яке на праві власності належало державі, в порушення вимог законодавства відчужено приватній особі, а Фонд державного майна України дотепер жодних заходів для повернення його у державну власність не вжив, прокурор має право, здійснити захист інтересів держави. Європейський Суд з прав людини звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку.

За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У зв`язку з визнанням договору купівлі-продажу від 20 серпня 2015 року року недійсним, суд вважає за необхідне застосувати правила реституції предбачені частиною першою статті 216 ЦК України для двох сторін правочину а саме зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України майно одержане ним, як покупцем за недійсним договором, та зобовязати державу в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України повернути відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти, які він передав на виконання цього ж договору.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 , третя особа Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство» про визнання недійсним договору купівлі-продажу , повернення майна задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.08.2015 (реєстраційний номер об`єкту 01), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України (, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001) з однієї сторони (Продавець) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) з іншої сторони (Покупець), посвідчений приватним нотаріусом Хамулою Н.Г ..

Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України (, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001) нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з наступних об`єктів: будівля головного корпусу А-2, А-3 загальною площею 1798 кв.м.; приміщення розливу та укладки А1 загальною площею 442 кв.м.; посудна ділянка А2 загальною площею 416,2 кв.м.; посудна ділянка А3 загальною площею 421 кв.м.; котельня інв. №01002, А4 загальною площею 154,4 кв.м.; склад посуду інв. №1008, Г загальною площею 152,5 кв.м.; склад Д загальною площею 12,4 кв.м.; трансформаторна підстанція Ж; матеріальний склад інв. №01015, К загальною площею 335,3 кв.м.; склад готових виробів інв. №01014, Л загальною площею 296 кв.м.; склад посуду інв. №010007, П2 загальною площею 115,4 кв.м.; прохідна інв. №01024, Р загальною площею 22,9 кв.м.; крамниця С1 загальною площею 85,4 кв.м.; склад Н загальною площею 5,4 кв.м.; механічна майстерня інв. №01026, Т загальною площею 343,8 кв.м.; гаражі інв. №01028, Т1 загальною площею 141,8 кв.м.; вбиральня М загальною площею 10 кв.м.; мийка А5 загальною площею 140,9 кв.м., усього 4893,4 кв.м., - отримане за договором купівлі-продажу від 20.08.2015.

Зобов`язати Міністерство аграрної політики та продовольства України (, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001) повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) грошову суму 1 386 264 (один мільйон триста вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят чотири ) гривні 00 копійок , передану ним державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України на виконання укладеного між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.08.2015 (реєстраційний номер об`єкту 01), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України (, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001) на користь прокуратури Запорізької області (, вул. О. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69057, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету-2800, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені у 2018 році на сплату судового збору за подачу позовної заяви, в сумі 11277,98 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь прокуратури Запорізької області (, вул. О. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69057, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету-2800, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені у 2018 році на сплату судового збору за подачу позовної заяви, в сумі 11277,98 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судовго рішення складено 16 травня 2019 року.

Суддя:

06.05.2019