Справа № 265/3058/19
Провадження № 6/265/75/19
У Х В А Л А

15 травня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши подання старшого державного виконавця Лівобережного відділу держаної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бутузової Катерини Вікторівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобов`язань за виконавчим написом, -

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2019 року старший державний виконавець Лівобережного відділу держаної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бутузова К.В. звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з поданням, яким просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання покладених на нього зобов`язань за виконавчим написом № 21017, виданим 16 листопада 2017 року.

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у Лівобережному районному відділі держаної виконавчої служби міста Маріуполь перебуває виконавче провадження 55648830 з виконання виконавчого напису № 21017, виданого 16 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» боргу в сумі 107727,58 гривень. Державний виконавець зазначає, що виконавчий напис на сьогоднішній день не виконаний, декларацію про доходи не надано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення, не здійснено. В ході виконавчого провадження було встановлено, що майно в боржника відсутнє, за адресою, зазначеною у виконавчому документі, ОСОБА_1 не мешкає, доходів та рахунків у банках не має. Наведене на думку ініціатора подання свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду та є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

За положеннями ч. 4 ст. 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець до суду не прибула.

Вивчивши подання, матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно статті 441 ЦПК України

1. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

2. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

3. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі Закон) передбачено, що виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року зі змінами та доповненнями регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За п. 5 ст. 6 вказаного Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

З аналізу даних норм слідує, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника є ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, а сама по собі заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

В сенсі положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України тягар доказування наявності умислу та обставин, наведених на підставу вимог подання, покладається у даному випадку на державного виконавця, який звертається до суду.

Проте, жодного доказу на доведення умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання виконавчого напису державним виконавцем не надано; відсутні будь-які докази того, що боржник взагалі обізнаний про відкриття виконавчого провадження, а отже, й про обов`язок з виконання зобов`язань за судовим рішенням.

Відсутність на сьогодення у боржника джерел доходу чи майна, за рахунок якого було б можливо задовольнити вимоги стягувача за виконавчим листом, а також не проживання боржника за адресою, зазначеною у виконавчому документі, не свідчить про його переховування від державного виконавця та свідоме ухилення від виконання встановленого судовим рішенням зобов`язання.

Крім того, дані про можливе зареєстроване місце проживання боржника в Приморському, Кальміуському або Центральному районах міста Маріуполя державним виконавцем не запитувались.

Таким чином, на переконання суду, державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних та можливих дій щодо спонукання боржника до виконання судового рішення, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що боржник, будучи обізнаним про наявність в нього зобов`язань за виконавчим написом, маючи змогу виконати його, свідомо не виконує зобов`язання без будь-яких поважних причин.

Крім того, державний виконавець не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина Украйни для виїзду за кордон і відповідно, має реальну можливість виїхати за межі України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що дане подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є недоведеною, а отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією свободи пересування та права на вільний вибір місця проживання, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.

Крім цього, суд звертає увагу державного виконавця на положення Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України» (далі Інструкція), згідно п. 2 розділу XIII якого подання має обов`язково містити:

відомості про виконавче провадження (найменування, дата, номер виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, орган (посадова особа), який (яка) видав(ла) виконавчий документ, резолютивна частина рішення, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження, дата відкриття виконавчого провадження тощо).

Проте всупереч наведеним вимогам у поданні відсутнє зазначення органу, яким видано виконавчий документ, дата відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 260, 261, 263, 441 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Лівобережного відділу держаної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бутузової Катерини Вікторівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобов`язань за виконавчим написом, - відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Ухвалу складено та підписано 15 травня 2019 року.

Суддя: