ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 628/2855/17

провадження № 22-ц/818/2689/19

11 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача Курил Максим Ігоревич,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Куп`янського міскрайонного суду Харківської області від 05 березня 2019 року в складі судді Шиховцової А.О.,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2008 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-7927 був посвідчений Спадковий договір, за умовами якого її чоловік ОСОБА_4 після своєї смерті передає у власність ОСОБА_3 належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,09 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, а ОСОБА_3 зобов`язалась виконувати розпорядження ОСОБА_4 . згідно з цим договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2013 року вказаний спадковий договір розірваний частково. За ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 за кожною.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Куп`янська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Куп`янського міськрайонного управління юстиції, Управління Держземагенства у Куп`янському районі Харківської області, про визнання недійсним спадкового договору було відмовлено (справа № 628/4397/14-ц).

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року, позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Будинок АДРЕСА_1 поділено між співвласниками в натурі згідно з П варіантом Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9970/1901/1902, складеного 26 лютого 2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Зазначає, що в указаному висновку експерта надано варіанти Ш та 1У розподілу земельної ділянки згідно з П варіантом поділу будинку.

Посилаючись на те, що доцільним буде використання земельної ділянки за вказаною адресою саме за 1У варіантом Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9970/1901/1902, складеного 26 лютого 2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, просила задовольнити позов.

06 лютого 2018 року ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що станом на 06 лютого 2018 року ОСОБА_1 не проведено перепланування та переобладнання згідно з П варіантом Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9970/1901/1902, складеного 26 лютого 2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, за власні кошти та з дотриманням будівельних норм і правил за погодженням з відповідними установами, підприємствами, організаціями. Вона є власницею земельної ділянки площею 0,09 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Спадкового договору, посвідченого 24 жовтня 2008 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-7929. ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження досягнення між ними в добровільному порядку домовленостей щодо користування спірною земельною ділянкою.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

ОСОБА_1 встановлено безоплатний особистий земельний сервітут без визначення строку на земельну ділянку площею 450 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування виділеної їй в натурі Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями за вказаною адресою.

Надано ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 450 кв. м., з яких Ѕ земельної ділянки загального користування площею 8,8 кв. м., земельна ділянка площею 441,2 кв. м., та встановлено конфігурацію земельної ділянки за земельним сервітутом АДРЕСА_1 , розділивши огорожу на відрізки 3,0 м., 15,01 м. та 5,5 м. від т. 5,5 м. по прямій лінії до житлового будинку літ. «А-1», далі по лінії розподілу будинку з прибудовами, відступивши 1 м. від. літ. «В» по прямій лінії, ліворуч до літ. «Г» та праворуч до земельної ділянки № НОМЕР_1 . Від споруди літ. «Г» відступивши 1 м. для обслуговування по прямій лінії на відстань 5,66 м., 1,25 м. та 1 м. до земельної ділянки загального користування. Від т. 3,0 м. по прямій лінії до тильної частини, розділивши огорожу на відрізки 8,5 м. та 6,48 м. Встановлено, що земельна ділянка загального користування проходить вздовж споруди літ. «В» на відстані 1 м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є пенсіонеркою і безстроковий земельний сервітут необхідно встановити з метою проходу (проїзду) до належної їй частини будинковолодіння та його обслуговування. При цьому суд врахував, що усі інженерні комунікації, які забезпечують утримання всього житлового будинку, проходять під землею саме зі сторони виділеної позивачу у власність частини вказаного жилого будинку. При цьому судом першої інстанції врахована думка відповідача про те, що вона згодна надавати можливість позивачу користуватися земельною ділянкою для проходу, обслуговування належної їй частки будинковолодіння, однак без встановлення судом земельного сервітуту, що свідчить про фактичну згоду зі змістом та метою земельного сервітуту. Зазначений варіант земельного сервітуту суд вважав найбільш прийнятним для співвласників житлового будинку та найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

05 квітня 2019 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга аналогічна відзиву на позовну заяву.

ОСОБА_5 О ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 24 жовтня 2008 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-7927 був посвідчений Спадковий договір, за умовами якого чоловік позивача ОСОБА_4 після своєї смерті передає у власність ОСОБА_3 належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,09 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, а ОСОБА_3 зобов`язалась виконувати розпорядження ОСОБА_4 . згідно з цим договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2013 року вказаний спадковий договір розірваний частково. За ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 за кожною.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року, позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Будинок АДРЕСА_1 поділено між співвласниками в натурі згідно з П варіантом Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9970/1901/1902, складеного 26 лютого 2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

В указаному висновку експерта надано варіанти Ш та 1У розподілу земельної ділянки згідно з П варіантом поділу будинку.

Посилаючись на те, що доцільним буде використання земельної ділянки за вказаною адресою саме за 1У варіантом Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9970/1901/1902, складеного 26 лютого 2016 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, ОСОБА_5 О.Ф. просила встановити земельний сервітут.

Особливості та порядок встановлення земельного сервітуту визначено Земельним кодексом України (далі ЗК України).

Стаття 98 ЗК України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 99 ЗК України визначає перелік, який не є вичерпним, земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок.

Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

З аналізу наведених положень цивільного і земельного законодавства України вбачається, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати: що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 351/1146/16-ц (провадження № 61-14776св18).

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами ті іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

ОСОБА_1 просила в суді встановити їй безоплатний особистий земельний сервітут без визначення строку на земельну ділянку площею 450 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування виділеної їй в натурі Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями за вказаною адресою.

Однак на підтвердження своїх позовних вимог позивач належних та допустимих доказів суду не представила, тим самим не довела ні підстав для встановлення земельного сервітуту, ні неможливості використання майна без встановлення такого сервітуту.

В суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що в будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживає. ОСОБА_1 на даний час проживає в будинку АДРЕСА_1 разом з сином. ОСОБА_3 зазначила, що будинок АДРЕСА_1 за вказаною адресою вона використовує як дачу та ніяких перешкод у користуванні матері своєю частиною будинку не чинить, а мати не зверталася до неї з проханням укласти угоду про встановлення земельного сервітуту.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 133 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пункту «в» частини 4 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має зазначатися розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір за подання ОСОБА_3 апеляційної скарги в розмірі 960 грн. 00 коп. документально підтверджується квитанцією на а. с. 112.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову, сума судового збору в розмірі 960 грн. 00 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 960 грн. 00 коп. (дев`ятьсот шістдесят грн. 00 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова