ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Херсон

Справа №654/1279/18

Провадження №22ц/819/1032/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бездрабко В.О.

суддів: Вейтас І.В.

Ігнатенко П.Я.

секретар судового засідання: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу адвоката Коваленко Вікторії Вікторівни, діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Францішка Ю.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і знесення самочинної забудови,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і знесення самочинної забудови.

Позов мотивований тим, що з 07 червня 2016 року йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0875 га за адресою АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою АДРЕСА_2 , яка належить Новофедерівській сільській раді Голопристанського району Херсонської області, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, у якому власниками квартир №4 і №3 є відповідачі.

Рішенням виконавчого комітету Новофедерівської сільської ради Голопристанського району, №155 від 23 вересня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення документів на раніше збудовану веранду розміром 2,46 х 6,18м.

Вказав, що веранда є самочинним будівництвом; побудована з порушенням протипожежних норм, оскільки відстань веранди до паркану між ділянками становить від 0,21 до 0,58м; не облаштована водостоком, що призводить до стікання атмосферних опадів на його подвір`я, тощо. Відповідачі самовільно захопили належну йому частину земельної ділянки площею 0,0008га, що обмежує його право користування землею.

Позивач просив усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу частини квартири №4 вздовж земельної ділянки і частини квартири №3 вздовж земельної ділянки, які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 , вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2019 року позов задоволений.

Ухвалено усунути ОСОБА_4 перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , шляхом демонтажу частини квартири №4 вздовж земельної ділянки і частини квартири №3 вздовж земельної ділянки, які розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у загальному розмірі 6805,60 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Коваленко В.В., діюча від імені та в інтересах відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду від 01 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що належна відповідачам веранда не є самочинним будівництвом, оскільки збудована за погодженням з власником земельної ділянки - Новофедеріською сільською радою Голопристанського району. У зв`язку із збільшенням, за рахунок добудови веранди, площі квартири відповідачів АДРЕСА_2 до технічної документації квартири внесено відповідні зміни та проведена їх державна реєстрація.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів - адвокат Коваленко В.В. апеляційну скаргу просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Пояснила, що між сторонами дійсно існував спір щодо зайняття відповідачами частини земельної ділянки позивача площею 0,0008га, який вирішений в іншій цивільній справі. На теперішній час рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 січня 2018 року про усунення ОСОБА_4 перешкод у користуванні землею виконано, на межі між суміжними ділянками сторін встановлений паркан у відповідності до вимог технічної документації.

Позивач не довів про порушення відповідачами його прав, а обраний позивачем спосіб захисту шляхом демонтажу частини веранди відповідачів, є порушенням прав останніх.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Казанцев Г.М. просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим та перевіреним судом фактичним обставинам справи, зокрема висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 грудня 2018 року про встановлені порушення прав позивача, як землевласника, відносно розташування конструктивних елементів прибудови до квартир відповідачів.

Представник Новофедерівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області Манжура М.І. доводи апеляційної скарги визнала та пояснила, що прибудова відповідачів не є самочинним будівництвом у розумінні положень ст.376 ЦК України, оскільки збудована у відповідності до наданого дозволу на будівництво та за погодження з власником земельної ділянки - сільською радою. Пред`явлений позов про демонтаж частини прибудови квартир відповідачів не відповідає встановленим судом порушенням прав позивача, оскільки знесення нерухомості є крайнім заходом, який може бути застосований лише за відсутності іншої можливості захисту прав особи.

Заслухавши доповідача, представників сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за договором купівлі-продажу від 07 червня 2016 року ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0875 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Суміжними землекористувачами є відповідачі. Згідно договору купівлі-продажу від 11 липня 2016 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Новофедерівської сільської ради Голопристанського району, №155 від 23 вересня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення документів на раніше збудовану веранду розміром 2,46 х 6,18м.

З рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 січня 2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 року, встановлено, що між сторонами існував спір щодо самовільного заняття відповідачами частини земельної ділянки площею 0,0008га належної ОСОБА_4 Цим рішенням, яке набрало законної сили та на теперішній час є виконаним, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зобов`язані не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні ділянкою та перенести паркан за межі спірної земельної ділянки.

Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду від 01 квітня 2019 року між сторонами відсутній спір щодо самовільного заняття земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 щодо усунення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу частини квартир №3 і №4 належних відповідачам, суд першої інстанції послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи №60/18 від 13 грудня 2018 року, в ході проведення якої виявлено розташування конструктивних елементів спірної прибудови до квартир відповідачів з порушенням вимог державних будівельних норм.

Проте погодитися з висновком суду не можна.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16.

Згідно ст.3 ч.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду та вирішення справи.

Частиною першою статті 13 ЦПК України, в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12 ч.3, 81 ЦПК України в цій же редакції кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Звернувшись до суду із вимогою про знесення частини самочинної прибудови, ОСОБА_4 не довів належними та допустимими доказами, що прибудова до квартир відповідачів є самочинною в розумінні статті 376 ЦК України.

Так, з матеріалів справи, досліджених інвентарних справ на нерухоме майно, з листа Голопристанської філії КП «Херсонське БТІ» Херсонської обласної ради від 02 липня 2019 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно рішення №155 від 23 вересня 2009 року отримали дозвіл на збільшення площі належної їм квартири АДРЕСА_2 на раніше збудовану прибудову розміром 2,46 х 6,18м. Відповідно до п.2 цього рішення була виготовлена технічна документація та проведена державна реєстрація з внесенням нових технічних показників квартири.

Суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для знесення належної відповідачам на праві власності частини квартири.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №60/2018 від 13 грудня 2018 року встановлено, що вхід до квартир відповідачів немає організованого водостоку. Між будинками сторін №22 та № 46 по вул. Миру недотримано протипожежного розриву визначеного п.15.2 ДБН Б .2.2-12:2018 та замість розриву 8 метрів фактично існує 6,25м (а.с.114-131).

Разом із цим колегія суддів зауважує, що обраний позивачем спосіб усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу частини квартир відповідачів є крайнім заходом, який може бути застосований лише після доведення порушення прав позивача саме відповідачами, за відсутності іншого способу захисту порушених прав, зокрема облаштування водостоку та інше.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду І інстанції, як такого, що ухвалено з неправильним застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Коваленко Вікторії Вікторівни, діючої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 квітня 2019 року скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і знесення самочинної забудови, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 08 липня 2019 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

П.Я. Ігнатенко