Справа № 182/9042/18
Провадження № 2/0182/696/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.07.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне.

ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "Приватбанк" для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 05.09.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору. Овердрафт (п.1.1.1.63 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ "Приватбанк", що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. При укладанні договору сторони керувались ч.1 cт.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, тому, окрім листів та телеграм можуть використовуватися й інші засоби зв`язку, наприклад, електронний або інший інтернет/SMS-ресурс. Ч.2 ст.638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому, акцептуючи пропозицію банку відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами банку. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч.2 ст.642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ "Приватбанк" передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому, у сторін договору виникають обов`язки:

- у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п.п. 1.1.3.1.9 Договору;

- у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору).

На підставі п.1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором. Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил клієнтськівиписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами "Умов та правил надання банківських послуг" або "Тарифів Банку" клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а сааме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст.617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідач зобов`язався:

- на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору, погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором;

- слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6. на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://www.privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту, згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://www.privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч.1,2 ст.549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250.00 грн. (в еквіваленті 250.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 18.10.2018 року має заборгованість 33 415,99 грн.., з яких:

- 18 377,84 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом;

- 13 208,82 грн. - нараховано пені;

а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 250.00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1 579.33 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.1.1.7.11. Договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "Приватбанк". Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. За таких обставин звернулись до суду.

Відповідачка 04 березня 2019 року надала до суду відзив на позов, в якому посилалась на наступне.

В копії Заяви № б/н, яка була надана представником позивача у додатку до позову, кредитний ліміт зазначений у розмірі «500,90 грн.» чи «500,00 грн.», але не 15 000,00 грн., як зазначено в позові. Таку розбіжність у величині сум доводиться робити через неналежну якість друку документу, що мав би виступити основним доказом у справі. Копія Заяви № б/н виготовлена із суттєвим зменшенням шрифту (шрифт 6-7, а в окремих місцях менше 3-4 друкарських пунктів) та має неналежну якість друку (блідий, світло-сірий колір), що в цілому не дозволяє їй дослідити зміст, з огляду нечитабельності. Зокрема, неможливо точно вирізнити базову відсоткову ставку на місяць за кредитним договором (що може бути як «0,5, 0,3, 2,5 або 9,5%») та назву валюти. Більше того, з тієї ж причини неможливо розібрати номери карток, дати підписання та належність ряду підписів, що мали б підтвердити сам факт укладення договору у певний час та певною особою. Отже, технічні пристрої позивача (сканер або ксерокс) не змогли скопіювати або відтворити зміст Заяви № б/н належним чином та зробили текст і зміст доказу нечитабельним. Згідно з п.7.1 «Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів, ДСТУ 4163-2003, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 року, розмір шрифту документів виготовлених за допомогою комп`ютерної техніки має становити 12-14 друкарських пунктів. Таким чином, надання вищезазначеного доказу унеможливило її повноцінне ознайомлення із текстом та істотними умовами у ньому. У зв`язку з чим, його як сторону позбавили можливості відтворити їх повний та точний зміст. А оскільки позивач подав таку ж копію документу до суду, то подальше дослідження копії Заяви № б/н у тому вигляді, в якому її надали, без подання її збільшеної і якісно відтвореної копії та оригіналу, ставитиме під сумнів подальше дослідження та оцінку важливих фактів. Вищезазначені посилання також стосуються й інших доказів, зокрема, довідки про умови кредитування з користування платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та завіреної копії її паспорту, що були надані позивачем. З огляду на те, що підписи в усіх перелічених документах мають погане технічне відтворення, чим викликають у неї обґрунтувані сумніви з приводу їх достовірності, автентичності та приналежності їх саме їй. Також звертає увагу суду на той факт, що позивач в додатках до свого позову зазначив про те, що, відповідно до внутрішніх наказів ПАТ КБ «Приватбанк», оригінал заяви позичальника (Заяви № б/н) повинен зберігатись в архіві. Однак, решту інших документів позивач готовий надати у оригіналах. Отже, позивач не може підтвердити наявність у нього або відсутність оригіналу Заяви № б/н і цим засвідчує свою неготовність або неможливість подати основний доказ по справі у разі необхідності. Відповідно до чинного законодавства, копії невідомого походження не є належними та допустимими доказами у справі. Так, «копіями невідомого походження», як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, викладених у справах № 6-57743св10 та № 6-29420св10, «є будь-які копії, документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом». Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року, справа № 226/3556/15-ц, «Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.» З огляду на вищевикладене, вона змушена одночасно із цим відзивом подати клопотання про витребування оригіналів документів, які мали б виступити основними та фундаментальними доказами по справі, а саме: оригінал Заяви б/н, оригінал Довідки про умови кредитування з користування платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та оригіналу завіреної Копії її паспорту. Без оригіналів даних документів критично сприймаються доводи позивача про підписання нею Заяви № б/н та подальше отримання коштів. Крім того, при аналізі тексту копії Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на які посилається позивач у своїй позовній заяві як на складову Договору, вбачається, що саме ними встановлюється ряд істотних умов. Такими умовами є: строки, розмір і порядок сплати кредиту (кредитний ліміт) по кредитним карткам, нарахування процентів, суми штрафів, комісій та наслідки невиконання договору, а також інші важливі положення з прав та обов`язків обох сторін. Проте, замість підпису повноважної особи та відтиску печатки позивача, даний документ містить лише факсимільне відтворення підпису голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та факсимільне відтворення відтиску печатки ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. В тексті Умов та Правил не зазначено норм законодавства щодо використання факсимільного підпису, як і не надано письмової згоди сторін на таке використання. Більше того, в тексті Умов та Правил взагалі відсутня дата їх прийняття або затвердження. Зрештою представлені умови не містять жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності саме від Заяви позичальника, чим позбавляють можливості щодо перевірки їх дії у момент підписання такої Заяви. З огляду на вищевикладене, завжди існує ймовірність надання позивачем зовсім інших Умов та Правил, аніж тих, з якими міг бути ознайомлений і надав згоду відповідач, як зазначено у тексті позову. Таким чином, враховуючи те, що надані позивачем Умови та Правила не містять її підпису, дати їх укладення або затвердження, тому не можуть вважатись безспірним, допустимим і належним доказом по справі, яким би засвідчувалось встановлення процентів за користування кредитом, пені, комісії, штрафу (фіксованої частини і процентної складової), оскільки вони не можуть підтвердити факт її ознайомлення та згоди саме з ними. Зазначені посилання про неналежність та недопустимість Умов та Правил як доказів в аналогічних справах повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України у постановах: від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 14 грудня 2016 року (справа № 6-2462цс16), від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс17), та підтримується у постановах новоутвореного Верховного Суду: від 06 березня 2018 року (справа № 308/4155/14-ц) і від 13 червня 2018 року (справа № 226/3556/15-ц). Необхідно додати й те, що зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись судом, виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Дане посилання також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 09 серпня 2017 року справа № 6-2332цс16: «Отже, у разі волевиявлення сторін доповнити або змінити умови кредитного договору, або врегулювати певні положення шляхом залучення до локальних нормативно-правових актів (наказів, статутів, положень, правил, інструкцій тощо), такі доповнення/зміни до договору повинні бути підписані його сторонами». Таким чином, ВСУ та ВС у своїх правових висновках неодноразово зазначили, що якщо умови кредитування не мають дати їх затвердження та не підписані відповідачем, то в такому разі їх неможливо визнати допустимим і належним доказом по справі, оскільки вказані умови не є частиною укладеного договору з банком. Що стосується Витягу з «Тарифів Банку» як іншої невід`ємної частини договору, то позивач взагалі не надав для ознайомлення вказаний доказ, чим грубо порушив-вимогу п.8 ч.3 ст.175 та ч.1, 5 ст.178 ЦПК України. Крім цього, відсутні й інші докази, які б підтверджували факт розміщення саме вказаних позивачем документів на Інтернет сайті банку в загальному доступі та копії локального акта позивача про їх затвердження та введення в дію. Крім того, при ознайомленні із позовними вимогами, нею виявлено, що позивачем взагалі не зазначено, якими доказами суми заборгованості підтверджуються. В даному випадку мова йде не про розрахунок заборгованості, наданий та підписаний представником позивача, а про докази, на підставі яких такий розрахунок проведено. Крім цього, неможливо встановити формулу, за якою він був проведений, а звідси, - перевірити правильність утворення нарахованих сум. Отже, вищезазначений розрахунок банку по суті є калькуляцією за невідомою формулою, на підставі якої позивач обґрунтовує розмір своїх позовних вимог та сплачує відповідний судовий збір. Однак, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує факти наявності або відсутності коштів на рахунку, факти проведення певних операцій та факту заборгованості, оскільки не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до ч.2 ст.9 вищезазначеного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Крім цього, відповідно до Положень ПРО організацію операційної діяльності в банках України, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 (Розділ 4. Документування операцій в банках):

4.1. Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані.

4.2. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи.

4.3. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або електронній формі.

4.4. Залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками:

а) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків) та внутрішні (оформлені в банку);

б) за змістом: касові та меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

4.6. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи:

- меморіальні ордери;

- платіжні доручення;

- платіжні вимоги-доручення;

- платіжні вимоги;

- розрахункові чеки;

- інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного Банку).

4.7. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог Національного Банку і внутрішніх процедур банку).

Розділ 5. Регістри аналітичного та синтетичного обліку.

5.6. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Враховуючи те, що представником позивача не було надано їй та суду ні первинних бухгалтерських документів, відносно видачі кредиту, зміни кредитного ліміту та його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції тощо), а ні на підставі них оформленого зведеного бухгалтерського документу (виписка з особового рахунку), підписаного відповідальною посадовою собою, то не має підстав вважати та встановлювати, що розмір, зазначений у Розрахунку заборгованості, є дійсним або правильним. Тому такий доказ не є належним і допустимим та не доводить факту наявності у неї заборгованості, сума якої зазначена у позові. Звертає увагу суду, що вищезазначене посилання щодо застосування відповідних норм законодавства у аналогічних правовідносинах повністю узгоджується із викладеним висновком у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року справа № 161/16891/15-ц. Не менш важливим є вирішення питання щодо представника позивача у суді, адже викликані ним порушення та знехтування нормами права призвели до порушення основних принципів цивільного судочинства і як наслідок викликало порушення її прав як сторони у справі. Майже всі додатки до позовної заяви виготовлені таким чином, що неналежна якість копій чи надто дрібний шрифт тексту документів значно ускладнили або взагалі унеможливили процес ознайомлення із ними, що, в свою чергу, поставило її як сторону у нерівне процесуальне становище, з огляду на неможливість реалізації принципу змагальності сторін (наприклад, неможливість звірки даних позову з наданими доказами, неможливість перевірки сум заборгованості у розрахунку з огляду на відсутність формули та первинних документів, що тягне неможливість складення і подання контррозрахунку тощо). Внаслідок чого, вона несе ризик настання негативних наслідків у зв`язку з невчиненням певних процесуальних дій, про що зазначено у ст.12 ЦПК України. Надані представником позивача докази є недопустимими та неналежними, що підтверджується не тільки фактичними обставинами справи, а й усталеною практикою судів касаційної інстанції у аналогічних правовідносинах. Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів із обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила легітимності доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватись для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Також, відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Внаслідок цього, можна дійти висновку, що представник позивача фактично знехтувала своїми процесуальними правами та обов`язками в процесі доказування обставин, на які посилалася у своєму позові, жодним чином не перевіривши належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності. Представник позивача не надала витяг з Тарифів банку, чим порушила вимогу п.8 ч.3 ст.175 та ч.1, 5 ст.178 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, подана позовна заява і деякі подані до неї матеріали підписані представником ПАТ КБ «Приватбанк» Гаренко Надією Володимирівною. В підтвердження повноважень ОСОБА_3 надала до позовної заяви копію довіреності ПАТ КБ «Приватбанк», яка не має нотаріальної форми. Оскільки довіреність не посвідчувалась нотаріусом, що міг би перевірити повноваження особи, якій її видано, то відповідність такої довіреності, відповідно до вимог чинного законодавства, повинна була перевірятись судом. Водночас, фактично такої можливості суду надано не було, адже замість оригіналу довіреності було надано лише ксерокопію такої довіреності. Вірність копій довіреностей та інших документів в України можуть засвідчуватись у відповідності до законів України нотаріусам, до яких представник позивача Гаренко ОСОБА_4 Володимирівна очевидно не відноситься. Надана нею копія довіреності не була засвідчена належним чином, оскільки ч.5 і 6 ст.62 ЦПК України, прямо вказують, що до матеріалів справи може бути приєднано, або ж оригінал документів, що підтверджують повноваження, або ж копії з них, посвідчені суддею. Тому закон вимагає надання саме оригіналу довіреності, а не її копії, оскільки лише оригінал довіреності підтверджує повноваження представника на подачу позовної заяви. Лише за наявності оригіналу довіреності суддя має можливість встановити, що позов поданий повноважною особою. Отже, з аналізу норм ЦПК України прямо слідує, що при зверненні до суду, у разі неподання представником позивача оригіналу довіреності чи іншого документу, що підтверджує повноваження, вказане свідчитиме про невідповідність позовної заяви вимогам ст.177 ЦПК України. Також, звертає увагу суду й на те, що вона об`єктивно не може підтвердити факт підписання вказаної Заяви № б/н та факт отримання зазначених коштів з причини того, що між описаними у позові подіями аж до його подання минуло більше десяти років. Крім цього, в неї відсутні будь-які документи, що могли б підтверджувати факт вказаних правовідносин із банком. Таким чином, вона цілком обґрунтовано вважає, що тільки після надання позивачем оригіналів доказів і її ознайомлення з ними можливе подальше встановлення фактів і обставин у даній справі. Отже, матеріали, що були представлені позивачем у якості доказів, без надання оригіналів, мають суперечливий характер зводяться лише до необґрунтованих припущень.

11 квітня 2019 року позивачем було надано відповідь на відзив, в якій посилався на те, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч.2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть, якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому, наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в Заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору, таким чином, чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку - є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Необхідно відзначити, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст.89 ЦПК України). Відповідачем не надано належних доказів неукладення кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, наданих суду для обґрунтування своєї правової позиції. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 05.09.2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчила, що Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.... Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Приймаючи до уваги те, що за ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згодний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування). Ними надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. 3 розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Пунктом 21 Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз`яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно зі ст.3, 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору і виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний, відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі ч.2 ст.640 ЦК України, у разі, якщо, відповідно до акта цивільного законодавства, для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Згідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 вважають недоречною з огляду на наступне. В зазначеній постанові ВСУ вказав: "Суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника". Однак, в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку від 23.08.2006 року, яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. У заяві, підписаній клієнтом, зазначено, що, підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі, з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заяві про приєднання. Більш того, згідно Заяви, відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Таким чином, твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не відповідають дійсним обставинам справи. Додатково зауважують, що Тарифи зазначені в Пам`ятці Клієнта, яка існує в єдиному примірнику та яку отримав відповідач разом із кредитною картою у спеціальному конверті. Відповідно до п.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем на сьогоднішній день не заявлялося клопотання про проведення почеркознавчої експертизи та експетриза не проводилася. Оскільки питання щодо підписання відповідачем договору не відносяться до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), наявність тверджень відповідача про те, що підпис виконаний не ним, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі. Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. ПАТ КБ Приватбанк надав суду докази щодо наявності заборгованості за договором (розрахунок заборгованості), відповідач, в свою чергу, не спростував докази, надані Банком щодо цього факту. Відповідачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, що не відповідач особисто підписав вищезазначений договір. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору. Крім того, в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п.3.2), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 3.3 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюється Банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта. Додатково повідомляють, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Відповідач безпідставно посилається на положення ДСТУ 4163-2003, адже цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи: постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності:

- органів державної влади України, органів місцевого самоврядування;

- підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі організацій).

Натомість ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюються на оформлення документів доданих до позовної заяви. Крім того, розрахунок заборгованості підписаний представником АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. Матеріали справи містять довіреність, видану на ім`я зазначеного представника, якою передбачено право працівника посвідчувати копії документів та підписувати розрахунки заборгованості. Питання відповідності поданої позовної заяви з додатками вимогам чинного законодавства відноситься виключно до компетенції суду. Доказом належного оформлення матеріалів позовної заяви є ухвала про відкриття провадження. Слід зауважити також, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Тому надали виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 року № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи;

повідомлення банків;

виписки банків;

корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із виписки вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Одночасно зазначають, що розрахунок заборгованості сформовано за допомогою автоматизованого програмного комплексу, а тому сумнівів у його достовірності не виникає. Згідно із ч.1-3 ст.64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначається статтями 248-250 Цивільного кодексу України. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність. Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь - який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Довіреність представника банку Гаренко Н.В. є чинною строком до 03.08.2019 року, про що зазначено на другій сторінці довіреності. Окрім того, стан довіреності можна перевірити на офіційному інтернет сайті Банку (Головна/Всі розділи/інші розділи/Перевірка стану довіреностей, які видані банком). Тобто, довіреність представника банку Гаренко Н.В. є чинною. Зміна керівника не вливає на чинність довіреності, не скасовує та не припиняє повноважень повіреного. Також необхідно зауважити, що, згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача на те, що вона не була ознайомленаз умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Тому просять суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не прибув, в позовній заяві вказав, що не заперечує проти розгляду справи в свою відсутність.

Відповідач в судове засідання не прибула, про день та час розгляду справи повідомлялась в приміщенні суду під власноручний підпис та судовими повістками, доказами чого є, в тому числі, й відзив на позовну заяву та заперечення на відзив.

Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, надані сторонами по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.57 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "Приватбанк" для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 05.09.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.10). Відповідачка при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), АТ КБ "Приватбанк" публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. При укладанні договору сторони керувались ч.1 cт.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ "Приватбанк" передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Відповідно до п.1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором.

Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами "Умов та правил надання банківських послуг" або "Тарифів Банку" клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.1.5.4 Договору.

Судом було встановлено, що АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Тобто, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до п.2.1.1.12.1 Договору, сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта, є борговими зобов`язаннями.

Згідно з п.2.1.1.3.3 договору, відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань (згідно п.2.1.1.12.9 договору) списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п.2.1.1.12.2 Договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://www.privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору). У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом,

Відповідно до п.2.1.1.12.2.1. Договору, у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

Згідно з п.2.1.1.12.6.1. Договору, при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://www.privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч.1,2 ст.549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250.00 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно з п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як встановлено судом, станом на 18.10.2018 року відповідач має заборгованість в розмірі 33 415,99 грн.., з яких:

- 18 377,84 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом;

- 13 208,82 грн. - нараховано пені;

- 250.00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1 579.33 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з п.1.1.7.11. Договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Відповідно до п.1.1.7.43. Договору, сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

Судом встановлено, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "Приватбанк".

Заперечення ж відповідачки, які викладені нею у відзиві на позовну заяву, та запереченнях зводяться лише до аналізу нормативної бази, на яку посилається позивачі не містять доказів неукладання спірного договору кредиту.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» - задовольнити в повному обсязі.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача і судові витрати в сумі 1 762 грн. 00 коп.

Керуючись ст.512, 514, 517, 526, 530, 554, 629, 1050, 1054, 1077-1079, 1082 ЦК України, ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 05 вересня 2008 року в розмірі 33 415, 99 грн. (з яких: 18 377, 84 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 13 208, 82 грн. - нараховано пені; 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 579, 33 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по справі в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал