П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року місто Київ

справа № 761/21707/15-ц

провадження №22-ц/824/10532/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д. за участю секретаря судового засідання - Горак Ю.М.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Федоровою Світланою Вадимівною,

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, постановлену 8 травня 2019 року, у складі судді Волошина В.О.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою, в якій просили визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані 20 січня 2016 року на виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2015 року у справі № 761/21707/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 2 квітня 2008 року заборгованості у сумі 44757,92 долари США та 28891,29 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

В обґрунтування своєї заяви посилались на те, що заочне рішення, на час видання Шевченківським районним судом м.Києва виконавчих листів не набрало законної сили. Крім того, на теперішній час припинені зобов`язання за відповідним кредитним договором та договором поруки, у зв`язку з укладенням договору з ОСОБА_3 про зарахування однорідних вимог.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 8 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та необґрунтовану, та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву. В апеляційній скарзі посилались на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали неправильно установив обставини справи щодо дійсності укладених правочинів, а також неправильно застосував норми матеріального права, що полягає у незастосуванні до спірних відносин положень ст.ст. 204, 601 ЦК України.

Крім того, посилалися на те, що судом першої інстанції безпідставно враховані висновки Верховного суду у двох справах, оскільки предмет розгляду у цих справах відрізняється від предмету спору у даній справі.

В судове засідання не з`явилися представники АТ «УкрСиббанк», Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ ГТУ юстиції у м.Києві, ОСОБА_3 , будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень ( т.2 а.с.68, 71, 72), причини своєї неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу в їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Федорова С.В. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 2 квітня 2008 року у розмірі 44757,92 долари США та 28891,29 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентам за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі по 1827 грн. з кожного.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 16 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2015 року залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду м.Києва від 22 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - залишено без задоволення, заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва ід 16 жовтня 2015 року - залишено без змін.

20 грудня 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Інвест - Фінанс» було укладено договір факторингу № 20/12/1, згідно з умовами якого банк передав, а фактор прийняв право грошової вимоги, існуючи або майбутні до боржника ОСОБА_1 і поручителів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли та/або виникнуть на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 2 квітня 2008 року.

20 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_3 набув право вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 2 квітня 2008 року та до поручителя за договором поруки № 194105 від 2 квітня 2008 року.

15 лютого 2019 року між боржником ОСОБА_1 та новим кредитором ОСОБА_3 була укладена угода про зарахування зустрічних позовних вимог.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено, що виконавчі листи були видані, коли рішення суду не набрало законної сили. Також суд виходив із того, що правові підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 15 лютого 2019 року була укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог, відсутні. При цьому суд першої інстанції врахував правові позиції ВП ВС наведені в постанові від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16, а також КЦС ВС в постанові від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/15-ц від 16 січня 2о18 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально - правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили ( крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилкового за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В розумінні ст. 601 ЦК України зарахування здійснюється при умові, що вимоги сторін - зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого.

Згідно із ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 6 ч.2 ст.129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян та підлягають виконанню на всій території України.

Установлено, що укладення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про зарахування зустрічних позовних вимог відбулося під час виконання виконавчою службою рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2015 року, яким з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором.

До правовідносин, у яких обов`язок позичальника та поручителя, щодо виконання зобов`язань за кредитним договором виник з рішення суду, а не лише з кредитного договору та договору поруки, положення ст..601 ЦК України щодо припинення зобов`язання зарахуванням не може застосовуватися.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц, яку суд першої інстанції обґрунтовано застосував.

Отже, виходячи з того, що ОСОБА_3 , набувши прав вимоги кредитора за договором про відступлення прав вимоги, не набув статусу стягувача у виконавчому провадженні, сам по собі факт укладення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про зарахування однорідних вимог, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на зазначене висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371,367, 374, 375, 381-384, 390, 435 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Федоровою Світланою Вадимівною,- залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 8 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова виготовлена 16 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

Л.Д. Махлай