Справа № 133/679/18
Провадження № 22-ц/801/835/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 рокуСправа № 133/679/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Козятинської міської ради Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року, постановлене у складі судді Сєчка В.Л., в залі суду,

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про забезпечення участі батька у вихованні дитини, спілкування з нею.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є батьком малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони у шлюбі не перебували і починаючи з 06.05.2017 року та до теперішнього часу мати дитини вживає всіх можливих заходів та засобів щодо ізоляції дитини від батька шляхом створення умов, які унеможливлюють виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а саме:

не дозволяє приймати участь батькові у вихованні сина, не дає можливості

зустрічатися та спілкуватися з ним шляхом переховування дитини від позивача;

використовує дитину для задоволення своїх особистих меркантильних потреб за рахунок отримання з нього аліментів нібито на утримання дитини, при цьому не дає можливості дитині реалізовувати права на належне батьківське виховання, спілкування з батьком, отримання батьківського піклування;

переховує дитину від батька в таких місцях та у такий спосіб, що позивачу неможливо самостійно у законний спосіб знайти дитину, належним чином та регулярно спілкуватися з нею, виховувати її, брати участь у її житті, розвитку.

Для реалізації своїх батьківських прав та виконання сімейних обов`язків щодо дитини ОСОБА_1 письмово звертався до ОСОБА_2 листом від 30.06.2017, а також неодноразово намагався отримати допомогу у вирішенні зазначених питань у службі у справах дітей Козятинської міської ради, проте дані звернення не дали позитивного результату.

У зв`язку з відсутністю у нього відомостей про місцезнаходження та стан дитини він змушений був звертатися до Козятинського відділення поліції, Головного управління поліції у Вінницькій області, Міністерства внутрішніх справ та урядової «гарячої лінії» Кабінету Міністрів України, проте дані звернення також не дали позитивного результату.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 порушує його права як батька дитини, у зв`язку з цим він не може забезпечити належних заходів розвитку та виховання дитини, що шкодить інтересам дитини, позбавляє її батьківської турботи, піклування, догляду, спілкування, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

У позові ОСОБА_1 просив суд визначити способи та порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 у наступний спосіб:

побачення (безперешкодне спілкування) з сином кожної першої та третьої суботи кожного місяця, а також 14 січня та 27 жовтня кожного року (від дати набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини) з 10 до 16 години (без урахування часу на перевезення дитини до місця проживання батька);

побачення (безперешкодне спілкування) з сином кожної другої та четвертої суботи та неділі кожного місяця (від дати набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини) з 10 години кожної другої та четвертої суботи до 19 години другої та четвертої неділі кожного місяця;

зобов`язати ОСОБА_2 . забезпечити передавання сина ОСОБА_3 позивачеві за первісним позовом біля входу у під`їзд №5 будинку за місцем реєстрації сина ( АДРЕСА_1 );

зобов`язати ОСОБА_2 у випадку кожної зміни місця реєстрації сина ОСОБА_3 письмово повідомляти про такі зміни державного виконавця у провадженні якого буде знаходитися рішення суду за цим позовом та позивача за первісним позовом, забезпечити передавання дитини батькові вищезазначеним порядком, а саме біля входу у відповідний під`їзд будинку за новим місцем реєстрації дитини у такому будинку або безпосередньо біля входу у такий будинок якщо це індивідуальний будинок;

зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні батька дитини ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 та виконувати чинне законодавство України щодо забезпечення можливості реалізації прав та інтересів дитини та батька дитини щодо їх спілкування, виховання дитини батьком, участі батька у розвитку та житті дитини.

У травні 2018 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з сином.

Зустрічний позов мотивовано тим, що сторони по справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. З ОСОБА_1 вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 21.08.2017 з ОСОБА_1 на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття, проте ОСОБА_1 рішення суду у добровільному порядку не виконує, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

За 2017 рік ОСОБА_1 відвідав дитину лише чотири рази, а в 2018 році не відвідував дитину взагалі. Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом його здоров`я не цікавиться, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, лікуванням тощо.

Вона не чинила перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином, а навпаки вимагала від органів опіки та піклування провести з ним бесіди та вжити заходи щодо спілкування батька з дитиною. Її заяви до правоохоронних органів підтверджують, що вона намагалася з допомогою інспекторів Козятинського відділення поліції провести додаткові перевірки, що ніяких перешкод не існує у спілкуванні батька з дитиною. Вважає, що батько дитини повинен брати участь у спілкуванні із сином та його вихованні.

У зустрічному позові, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , шляхом зустрічей із ним що вівторка та що четверга з 18 години до 20 години; друга та четверта субота місяця з 10 години до 19 години (з перервами на обід та сон) у присутності матері, а також надати можливість бачитися із дитиною у день її народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у присутності матері.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачень кожної першої та третьої суботи, другої і четвертої неділі кожного місяця у присутності матері з 10:00 годин до 19:00 годин, з перервами на обід та сон протягом 2 годин, 14 січня, 27 жовтня кожного року у присутності матері.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, не врахував права батька на зустріч з дитиною без участі матері та в результаті дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що при визначенні судом способу участі батька у вихованні сина враховано малолітній вік, прив`язаність дитини до матері та дотримано розумний баланс між батьками на участь у вихованні дитини. У відзиві ОСОБА_2 просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надав заяву, у якій зазначив, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просив розгляд справи провести у його відсутність.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.86).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.08.2017 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , починаючи з 27.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до повідомлення начальника Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві вих. №Т-3996 від 01.10.2018 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 27.09.2018 складає 38 533 грн. 62 коп., аліменти сплачувались нерегулярно, та не в повному обсязі (а.с.172), за період з січня 2018 по жовтень 2018 з ОСОБА_1 утримано суму аліментів в розмірі 69 525 грн. 13 коп. та станом на 13.11.2018 заборгованість відсутня (а.с.232-235).

Як вбачається з довідки ЦНАП від 05.10.2017 року малолітній ОСОБА_3 зареєстрований за тією ж адресою, що й і ОСОБА_2 , а саме АДРЕСА_1 (а.с.87).

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 12.06.2017 та 08.08.2017, складених комісією служби у справах дітей Козятинської міської ради, кімната, в якій проживає ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином належним чином мебльована, комп`ютер, для дитини відведено окреме спальне місце, є багато іграшок, дитячих книжок відповідно до віку. В квартирі АДРЕСА_2 проживають батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 та малолітній син ОСОБА_3 заявниці ОСОБА_2 В ході бесіди, зі слів матері, комісії повідомлено, що батько малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_1 зі своїм малолітнім сином та його матір`ю не проживає. З листопада 2016 року з ними не спілкується, матеріально не підтримує, аліменти не сплачує. ОСОБА_2 не заперечує стосовно спілкування батька з сином, відповідає на його телефонні дзвінки (а.с.103-106).

Відповідно до довідки завідуючої дошкільного навчального закладу №5 Козятинської міської ради «Горобинка» №16 від 18.05.2018 батько ОСОБА_8 за період відвідування дитиною дошкільного навчального закладу жодного разу не приводив і не забирав дитину з садочка, не відвідував святкових ранків, на батьківські збори не приходив та не брав участі у вихованні дитини, навчанням та успіхами дитини не цікавився (а.с.135).

Згідно з довідкою КП «Козятинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №172 від 14.05.2018, ОСОБА_1 жодного разу не був у лікувальному закладі, не цікавився здоров`ям і хворобами свого сина ОСОБА_4 , лікарів на адресу АДРЕСА_1 не викликав (а.с.136).

Згідно довідки директора Козятинського центру дитячої та юнацької творчості №25 від 24.05.2018 ОСОБА_9 Василій у 2018 році відвідував гуртки школи раннього розвитку дитини (а.с.137).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 05.10.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.174-175).

Звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_2 про забезпечення участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 перешкоджає йому у спілкуванні з малолітнім сином.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Козятинського відділення поліції Калинівського відділу Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області із заявами щодо перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім сином та щодо розшуку та встановлення місцезнаходження малолітнього ОСОБА_3

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що відомості, зазначені заявником у поданих до правоохоронних органів заявах, не свідчать про їх реальне існування. Тобто поданням заяви або повідомлення про вчинення злочину особа висловлює своє суб`єктивне бачення ситуації, надає певні оціночні судження діям особи, якою, на думку заявника, вчинене правопорушення. У разі, якщо проведеною перевіркою не підтверджено ознак кримінального правопорушення, уповноважена службова особа складає мотивований висновок, який затверджує відповідний керівник, з приєднанням пояснень, рапортів тощо.

За результатом розгляду заяв ОСОБА_1 не встановлено будь-якого факту перешкоджання з боку ОСОБА_2 у спілкуванні батька із дитиною.

Крім того, будь-яких обставин та фактів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та позбавляє його можливості брати участь у вихованні сина не встановлено.

Аналізуючи підстави звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом, доводи зустрічного позову, норми міжнародних правових актів та сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також рішення суду першої інстанцій, колегія суддів дійшла таких висновків.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100).

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи.

Згідно із висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Козятинської міської ради від 19 вересня 2017 року №24 зобов`язано ОСОБА_2 надати можливість батьку дитини гр. ОСОБА_1 безперешкодно спілкуватись з малолітнім сином у присутності матері за попередньою домовленістю про день та час побачень.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради від 29 жовтня 2018 року №56 «Про надання суду висновку щодо забезпечення участі батька гр. ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », затвердженого рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області від 13 листопада 2018 року №393 запропоновано виконавчому комітету Козятинської міської ради встановити регламент побачень гр. ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у першу та третю суботу місяця, в присутності матері дитини гр. ОСОБА_2 , враховуючи вік дитини. Зобов`язано матір дитини гр. ОСОБА_2 надати можливість батьку дитини гр. ОСОБА_1 безперешкодно спілкуватись з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що немає підстав не враховувати встановлений рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 13 листопада 2018 року №393 порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, оскільки він відповідає вимогам статті 158 СК України та підтриманий у судовому засіданні представником органу опіки та піклування.

При цьому, суд правильно врахував, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними, не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача за первісним позовом, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини, та встановив батьку побачення з дитиною кожної першої та третьої суботи, другої і четвертої неділі кожного місяця. Також ОСОБА_1 , наполягав, а ОСОБА_2 , не заперечувала на побачення батька у дні народження сина та батька - 14 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 кожного року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він має право на спілкування із сином без присутності матері за місцем свого проживання є безпідставними, оскільки побачення позивача за первісним позовом з дитиною за місцем його проживання: АДРЕСА_3 суперечитиме висновку органу опіки та піклування та як найкращим інтересам дитини, а відтак є недоцільним.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 про те, що суд порушив рівність прав батьків та обмежив право батька на особисте безперешкодне спілкування з дитиною без присутності будь-якої третьої особи, оскільки таке рішення ухвалено з врахуванням висновку органу опіки та піклування і зумовлено віковими особливостями малолітньої дитини.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригяналом:

Головуючий: В.В. Оніщук