КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Корнієнком Андрієм Андрійовичем, який діє на підставі договору,на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2019 року про повернення заяви по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті (а.с. 1-3).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01.08.2019 заяву залишено без руху (а.с. 5-6).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 06.08.2019 заяву визнано не поданою та повернуто заявнику (а.с. 17-18).

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 01.08.2019 постановлена з порушенням судом норм процесуального права, оскільки судом прийнято до уваги виключно положення абзацу 2 частини 1 статті 317 ЦПК України (а.с. 21-24).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.08.2019 відкрито апеляційне провадження у справі (а.с. 49-50).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.08.2019 справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 52-53).

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що позивачем не виконано вимог ухвали суду про усунення недоліків заяви.

З указаним висновком суду першої інстанції не можливо погодитись, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2019 ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженка: м. Єнакієве, Донецька обл., Україна, місце смерті: м. Єнакієве, Донецька обл., Україна, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви вказував, що встановлення факту смерті та реєстрації її в установленому діючим законодавством порядку необхідно для подальшої реалізації ОСОБА_1 свого права як спадкоємця. Як зазначено в заяві, ОСОБА_2 була його рідною тіткою, 28.09.2007 склала заповіт, за яким ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після її смерті.

ОСОБА_1 отримав в органах РАЦС м. Єнакієве свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , але звернувшись з цим свідоцтвом у 2019 році до нотаріуса на території України стало відомо, що цього заповіту не має в реєстрі.

Крім того, Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області МЮУ було відмовлено у проведені державної реєстрації смерті, оскільки, документи, пред`явлені для реєстрації смерті, видані на тимчасово окупованій території України, хоч і на українському бланку, оскільки, станом на 13.01.2015 реєстр актових записів вже було відключено у м. Єнакієве.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01.08.2019 заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання заявником ухвали, а саме: заявнику необхідно було надати документи, що підтверджують факт родинних відносин між ним та померлою ОСОБА_2 .

При цьому, залишаючи заяву без руху суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 175, 177, 294 та ч. 1 ст. 317 ЦПК України.

На виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 01.08.2019 представником ОСОБА_1 - Корнієнко А.А. було подано заяву, в якій зазначалось, що у заявника відсутні свідоцтва про народження своєї матері та тітки та отримати витяги неможливо, оскільки, м. Єнакієве знаходиться на тимчасово окупованій території, а у реєстрі актових записів про народження відсутні записи про народження матері заявника та тітки.

Разом з цим, заявником до заяви було надано копію паспорта на ім`я ОСОБА_2 , довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, довідку про причину смерті, свідоцтво про смерть та копію заповіту.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не було надано документів, що підтверджують факт родинних відносин між ним та померлою ОСОБА_2 , тобто, не усунуто виявлені судом недоліки, що перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 317 ЦПК України знаходиться в Главі 6 "Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" і відноситься до Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України.

Означеною нормою законодавцем визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України.

У частині 1 статті 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Частина 2 статті 317 ЦПК України зазначає, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Встановлення факту смерті ОСОБА_1 необхідно для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна, оскільки після смерті тітки залишилось майно, яке він бажає успадкувати за заповітом.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, також у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Законом України № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» надано особливий статус території, які не контролюють сили АТО.

Разом з тим, з квітня 2014 року м. Єнакієве Донецької області контролюється самопроголошеною «ДНР».

В поданих документах зазначено, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 є нікчемним, оскільки реєстрація смерті проведена без використання державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно з вимогами частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»підставою для проведення державної реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

За правилом частини 2 статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

У відповідності до положень статті 18 ЦПК України судові рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Відповідно до частини 1 статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту смерті має бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

При цьому слід зазначити, що спеціальні норми ст.ст. 317, 318 ЦПК України не містять положень про можливість залишення заяви без руху, натомість передбачають невідкладний розгляд заяви по суті.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 , про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, для пред?явлення нотаріусу з метою прийняття спадщини.

Водночас слід наголосити, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 і належна реєстрація цього факту, автоматично не породжує право заявника на спадщину, а є лише підставою (одним із необхідних документів) для звернення з заявою до нотаріуса.

Судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

З огляду на викладене, з урахуванням доводів апеляційної скарги, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Корнієнком Андрієм Андрійовичем- задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2019 року про повернення заяви по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голловного територіального управління юстиції у Київській області- скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська