ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2019 року

м.Харків

справа № 626/1789/17

провадження № 22-ц/818/994/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року, постановлене під головуванням судді Константинова Д.С., в залі суду в місті Красноград Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 109,15 грн.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки відповідачки встановлений до останнього дня серпня 2016 року. За умовами кредитного договору від 17.02.2011 року ОСОБА_1 отримала дві картки: НОМЕР_1 терміном дії до 01/14, а також НОМЕР_2 терміном дії до 08/16. ОСОБА_1 у 2015 році активно користувалась кредитними коштами, що є належним доказом отримання картки з новим строком дії. Вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості з відповідачки за кредитним договором від 17.02.2011 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором був сплачений 11.07.2014 року, а позовна заява подана лише 03.11.2017 року.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 17 лютого 2011 року ОСОБА_1, підписавши анкету-заяву, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Розмір ліміту складає 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6).

За умовами кредитного договору відповідачка отримала дві кредитні картки: НОМЕР_1 терміном дії до 01/14, а також НОМЕР_2 терміном дії до 08/16 (а.с.123, 185).

Факт отримання банківських карток підтверджується випискою з розрахунків. Встановлено, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами за допомогою картки, знімала готівку з банкоматів, вносила кошти на сплату, що є належним використання відповідачкою картки з новим строком дії до 08/16 (а.с. 104-114).

Станом на 31.08.2017 року сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.02.2011 року становить 47 109,15 грн., з яких:

-3 265,16 грн. - заборгованість за кредитом;

-37 722,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 402 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-2 219,48 грн. - штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов'язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала, що є підставою для стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору, частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки.

Проте ОСОБА_1 наполягала на застосуванні строків позовної давності. Зазначала, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 11.07.2014 року. Вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову через сплив позовної давності (а.с.47-49).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував строку дії картки відповідачки, та помилково прийшов до висновку про пропуск позивачем строків позовної давності.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачка отримала дві кредитні картки: НОМЕР_1 терміном дії до 01/14, а також НОМЕР_2 терміном дії до 08/16 (а.с.123, 185).

Станом на 31.08.2017 року сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.02.2011 року становить 47 109,15 грн., з яких:

-3 265,16 грн. - заборгованість за кредитом;

-37 722,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 402 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-2 219,48 грн. - штраф (процентна складова).

Разом з тим до суду апеляційної інстанції представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надані додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач зазначив, що з урахуванням строку дії картки та в межах позовної давності, заборгованість ОСОБА_1 за процентами за користування кредитними коштами за договором від 17.02.2011 року становить 5 266,05 грн. (за період з 29.10.2014 року по 31.08.2016 року). Заборгованість за пенею становить 1 200 грн. (а.с.182-184).

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Встановлено, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафів.

З урахуванням вищевказаного стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором б/н від 17.02.2011 року в сумі 10 091,21 грн., з яких: 3265,16 грн. - заборгованість за кредитом; 5 266,05 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1200 грн. - заборгованість за пенею. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги у розмірі 252,28 грн., з яких 100,91 грн. - судовий збір за подачу позовної заяви та 151,37 грн. - за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.02.2011 року в сумі 10 091,21 грн., з яких: 3265,16 грн. - заборгованість за кредитом; 5 266,05 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1200 грн. - заборгованість за пенею.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 252,28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук