Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 195/1125/15-ц

провадження № 61-9175 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту володіння земельною ділянкою, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати - ОСОБА_5 , після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , прибудинкова земельна ділянка та дві земельні ділянки (паї) на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

19 січня 2000 року за життя ОСОБА_5 склала заповіт на їхню та відповідача, ОСОБА_4 , користь в рівних частинах.

16 листопада 2012 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, яким не скасувала попередній, а лише доповнила його відносно земельної ділянки (паю), що знаходиться на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та не була визначена у попередньому заповіті, також на їхню та ОСОБА_4 користь у рівних частинах.

Після смерті матері вони та відповідач подали заяви про прийняття спадщини, однак приватний нотаріус роз`ясненням від 24 липня 2015 року відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та запропонував звернутися до суду для вирішення питання щодо їхніх спадкових прав.

Разом з тим ОСОБА_4 утримує в себе і не надає їм правовстановлюючі документи на частину спадкового майна, а місцезнаходження державного акта на право приватної власності на землю площею 0,54 га, яка розташована на території с. Запорізька Балка Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області і належала на праві приватної власності батькові ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , їм не відомо, що унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтв про право на спадщину.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , уточнивши позовні вимоги, просили суд: встановити факт володіння ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,54 га, яка розташована на території с. Запорізька Балка Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області і належала на праві приватної власності ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ними право власності на спадкове майно.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, стягнення витрат на утримання спадкодавця.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 , спадкоємцями якої за заповітом є: вона, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , урівних частинах.

Проте відповідачі, розуміючи в якому безпорадному та тяжкому стані знаходилася їхня мати, особливо більш як за півроку до смерті, не надавали їй допомоги. Вона більше двох років мешкала у житловому будинку матері за її життя і продовжує жити в ньому після її смерті, тому фактично прийняла спадщину. Вважала, що інші спадкоємці повинні сплатити їй понесені нею витрати на утримання, догляд та лікування спадкодавця.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 , уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на: 1/4 часку об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку «А» із господарськими будівлями, який відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину від 09 грудня 1999 року належав ОСОБА_5 ; на 1/4 часку земельної ділянки площею 0,54 га, що розташована на території с. Запорізька Балка Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, складається з присадибної ділянки площею 0,25 га та земельної ділянки площею 0,29 га для ведення особистого підсобного господарства, яка належала ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ; земельну ділянку площею 3,020 га з виділенням в натурі на місцевості, яка належала ОСОБА_5 , що розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; стягнути на її користь з відповідачів у солідарному порядку витрати на утримання спадкодавця у розмірі 60 000 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовилися від своєї частки у праві власності на житловий будинок, присадибну земельну ділянку і земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства на користь брата - ОСОБА_1

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року у складі судді Скрипченка Д. М. позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт володіння ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельною ділянкою площею 0,54 га, яка розташована на території с. Запорізька Балка Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, що належала на праві приватної власності ОСОБА_6 згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право власності в порядку спадкування, на: 3/4 частки об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А», цегельний, загальною площею 72,89 кв. м, господарських будівель: літня кухня «Б», цегляна, загальною площею 38,0 кв. м; сарай «В», саман, загальною площею 42,0 кв. м; сарай «Г», дощатий, загальною площею 50,0 кв. м; сарай «Д», дощатий, загальною площею 16,0 кв. м; сарай «Ж», дощатий, загальною площею 50,0 кв. м, який відповідно до свідоцтва на право власності на спадщину від 09 грудня 1999 року належав ОСОБА_5 ; на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,54 га, що розташована на території с. Запорізька Балка Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, складається з присадибної ділянки площею 0,25 га та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,29 га, яка належала згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ; земельну ділянку площею 3,020 га з виділенням в натурі на місцевості, яка відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 належала ОСОБА_5 та розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнано за ОСОБА_3 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,020 га, з виділенням в натурі на місцевості, яка на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 належала ОСОБА_5 , розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнано за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,020 га з виділенням в натурі на місцевості, яка на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 належала ОСОБА_5 , розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнано за ОСОБА_4 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право власності в порядку спадкування на: 1/4 частки об`єкта нерухомості, який складається з житлового будинку «А», цегельний, загальною площею 72,89 кв. м, господарських будівель: літня кухня «Б», цегляна, загальною площею 38,0 кв. м; сарай «В», саман, загальною площею 42,0 кв. м; сарай «Г», дощатий, загальною площею 50,0 кв. м; сарай «Д», дощатий, загальною площею 16,0 кв. м; сарай «Ж», дощатий, загальною площею 50,0 кв. м, який відповідно до свідоцтва на право власності на спадщину від 09 грудня 1999 року належав ОСОБА_5 ; на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,54 га, яка розташована на території с. Запорізька Балка Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, складається з присадибної ділянки площею 0,25 га та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,29 га, яка належала згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ; земельну ділянку площею 3,020 га з виділенням в натурі на місцевості, яка відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 належала ОСОБА_5 , розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони мають право на 1/4 частку спадкового майна після смерті матері - ОСОБА_5 , однак під час розгляду справи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовились від своїх часток на користь ОСОБА_1 , тому суд визнав за останнім право власності на 3/4 частки спадкового майна.

Разом з тим спадкодавець, ОСОБА_5 , фактично є власником земельної ділянки площею 0,54 га по АДРЕСА_1 , оскільки отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку і відповідно мала право на її державну реєстрацію та отримання державного акта, тому після її смерті має місце перехід прав та обов`язків до спадкоємців і сторони в порядку правонаступництва мають право на визнання права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування.

Доказів на підтвердження витрат на утримання спадкодавця, а також, що спадкодавець потребував допомоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 й ОСОБА_3 та вони мали можливість її надавати, проте ухилялися від її надання, ОСОБА_4 суду не надала, що є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 рокускасувано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Останньою постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2016 року скасовано у частині: визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , права власності в порядку спадкування, на 3/4 частки об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «а», цегельний, загальною площею 72,89 кв. м, господарських будівель: літня кухня літ. «б», цегляна, загальною площею 38,0 кв. м; сарай літ. «в», саман, загальною площею 42,0 кв. м; сарай літ. «г», дощатий, загальною площею 50,0 кв. м; сарай літ. «д», дощатий, загальною площею 16,0 кв. м; сарай літ. «ж», дощатий, загальною площею 50,0 кв. м, який відповідно до свідоцтва на право власності на спадщину від 09 грудня 1999 року належав ОСОБА_6 ; на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,54 га, що розташована на території с. Запорізька Балка Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, складається з присадибної ділянки площею 0,25 га та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,29 га, яка належала згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ; земельну ділянку площею 3,020 га з виділенням в натурі на місцевості, яка відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 належала ОСОБА_6 та розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнання за ОСОБА_3 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , права власності в порядку спадкування, на земельну ділянку, площею 3,020 га, з виділенням в натурі на місцевості, яка відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 належала ОСОБА_6 , розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнання за ОСОБА_2 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , права власності в порядку спадкування, на земельну ділянку, площею 3,020 га, з виділенням в натурі на місцевості, яка відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 належала ОСОБА_6 , розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнання за ОСОБА_4 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , права власності в порядку спадкування, на: 1/4 частки об`єкта нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,54 га, яка розташована на території с Запорізька Балка Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, складається з присадибної ділянки площею 0,25 га та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,29 га, яка належала ОСОБА_6 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ; земельну ділянку, площею 3,020 га, з виділенням в натурі на місцевості, яка відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 належала ОСОБА_6 , розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та відмовлено у задоволені цих позовних вимог.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спадкоємці ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті матері, при цьому відмови від прийняття спадщини від них не надходило, а така відмова допускається лише протягом строку для прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Законодавством не передбачено відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців під час розгляду справи відносно спадкового майна у судовому порядку, оскільки суд не наділений повноваженнями нотаріуса.

Оскільки відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме - відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину, хоча це має суттєве значення, тому помилковим є висновок про наявність правових підстав для визнання за сторонами права власності в порядку спадкування.

ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не підтверджено, які саме витрати та в якій сумі нею понесені на утримання спадкодавця, придбання ліків для лікування ОСОБА_6 Виписка по рахунку ОСОБА_4 не може бути доказом перебування спадкодавця на її утриманні, оскільки з неї не вбачається, які саме витрати стосувались утримання ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувану постанову апеляційного суду у частині вирішення її зустрічного позову скасувати й направити справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 195/1125/15-ц з Томаківського районного суду Дніпропетровської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 24 липня 2015 року приватним нотаріусом Томківського районного нотаріального округу ОСОБА_1., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на усне звернення останніх про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом й за законом на все спадкове майно, що належало ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснено, що у зв`язку з ненаданням ними правовстановлюючих документів на майно, яке є предметом спадкування, у нотаріуса відсутня можливість видати відповідні свідоцтва про право на спадщину. Тобто фактично приватним нотаріусом відмовлено їм, як спадкоємцям ОСОБА_5 , у отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а форма відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав, роз`яснення чи постанова, не може вплинути на судовий захист порушених спадкових прав спадкоємців.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розуміючи, в якому безпорадному та тяжкому стані знаходилася їхня мати, спадкодавець - ОСОБА_5 , не надавали їй допомоги, а ОСОБА_4 більше двох років мешкала у житловому будинку матері та утримувала її, купувала ліки, а тому інші спадкоємці повинні сплатити їй понесені нею витрати на утримання, догляд та лікування спадкодавця.

Зазначається, що апеляційний суд не виконав вказівки суду касаційної інстанції при новому розгляді справи.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін - ОСОБА_5 . На підставі заповіту від 19 січня 2000 року та іншого заповіту від 16 листопада 2012 року спадкоємцями є її діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно кожен з них має право на 1/4 частку спадкового майна.

Згідно з матеріалами спадкової справи ОСОБА_5 після смерті батька отримала спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , прибудинкової земельної ділянки та двох земельних ділянок (паї) на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 грудня 1999 року. Присадибну земельну ділянку та земельну ділянку для ведення підсобного господарства, ОСОБА_5 прийняла у володіння та користування, але не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на них у державному органі земельних ресурсів, що унеможливлює оформлення спадкових прав на зазначені земельні ділянки в нотаріальному порядку.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнка Ю. В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належало їхній матері.

24 липня 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно, оскільки у них відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно і їх місцезнаходження їм не відомо (а.с. 16, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У частині першій статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За нормою частини першої статті 1270 ЦК Українидля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону, вказуючи про те, що у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину, не звернув уваги, на те, що 24 липня 2015 року приватним нотаріусом Томківського районного нотаріального округу на усне звернення останніх про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на все спадкове майно, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , роз`яснено, що у зв`язку з ненаданням ними правовстановлюючих документів на майно, яке є предметом спадкування, у нотаріуса відсутня можливість видати відповідні свідоцтва про право на спадщину (а.с. 16, т. 1).

Крім того, наявність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину встановлена Верховним Судом при попередньому перегляді справи у касаційному порядку, а тому суд апеляційної інстанції таких висновків не врахував при новому розгляді, що є порушенням частини п`ятої статті 411 ЦПК України.

Таким чином, апеляційний суд у порушення зазначених вище положень закону не врахував, що зазначеним роз`ясненням від 24 липня 2015 року приватним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . , ОСОБА_4 . , як спадкоємцям ОСОБА_5 , в отриманні у свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Форма відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав, роз`яснення чи постанова, не може вплинути на судовий захист порушених спадкових прав спадкоємців. Унаслідок цього, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у визнанні за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом й заповітом після смерті ОСОБА_6 .

Згідно зі статтею 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розуміючи в якому безпорадному та тяжкому стані знаходилася їхня мати, спадкодавець - ОСОБА_5 , не надавали їй допомоги, а ОСОБА_4 більше двох років мешкала у житловому будинку матері та утримувала її, купувала ліки, а тому інші спадкоємці повинні сплатити їй понесені витрати на утримання, догляд та лікування спадкодавця, безпідставні, так як апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не підтверджено, які саме витрати та в якій сумі нею понесені на утримання спадкодавця, придбання ліків саме для лікування ОСОБА_6 Виписка по рахунку ОСОБА_4 не може бути доказом перебування спадкодавця на її утриманні, оскільки з неї не вбачається, які саме витрати йшли на утримання спадкодавця - ОСОБА_6 .

При цьому суд апеляційної інстанції виконав висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року, що відповідає вимогам частини четвертої статті 263 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то постанова апеляційного суду підлягає частковому скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року у частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець