Провадження № 22-ц/812/1203/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Миколаїв

справа № 483/2002/18-ц

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором позики

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 адвоката Костенка Сергія Олександровича

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 26 квітня 2019 року суддею Чаус Л.В. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення 6 травня 2019 року),

У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 11 червня 2018 року уклав з ОСОБА_2 договір позики, за яким передав останньому 6 320 доларів США з умовами повернення позики частинами кожного місяця по 200-300 доларів США, починаючи з 1 липня 2018 року. Умови позики викладені в письмовій розписці, складеної відповідачем.

Посилаючись на те, що зобов`язання за договором позики в узгодженому обсязі ОСОБА_2 не виконує, та уточнивши вимоги з урахуванням дійсно повернутої суми до розгляду справи, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 5 469 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 , у відзиві (запереченнях) на позов зазначав, що позику він отримав, але в розписці не зазначено кінцевий термін повернення позики, а частину позиченої суми він повернув за домовленістю з ОСОБА_1 через свою дружину ОСОБА_3 Посилаючись на скритний матеріальний стан, фінансову неспроможність повернути кошти відразу в повному обсязі та вжиття ним всіх заходів для повернення боргу, ОСОБА_2 просив в позові відмовити (а.с. 54).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 посилався на те, що частина повернутих коштів (18 910 грн.) була розрахунком за отримані ОСОБА_3 будівельні матеріали та не впливає на розмір заборгованості (а.с. 80).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2019 року позов задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 11 червня 2018 року стягнуто 4 788 доларів США та судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів факт передачі ОСОБА_2 6 320 доларів США за договором позики, умов повернення позики відповідач не дотримується, а тому позивач має право на дострокове повернення коштів в розмірі залишку боргу станом час постановлення рішення. При цьому суд зарахував всю суму, отриману ОСОБА_1 від дружини відповідача ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу за договором позики від 11 червня 2018 року.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 порушив питання про скасування судового рішення та відмову в позові. Апелянт посилався на те, що договір не містить визначеного строку повернення всієї позики, позичальник не отримував вимогу позикодавця про дострокове повернення коштів, а суд не вжив заходів для врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди та не врахував можливість звернення стягнення за нерухомість відповідача, де проживають його батьки похилого віку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає доведеним неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення позики та наявність підстав для стягнення всього боргу.

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК заява розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами, та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (статті 251,252 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК).

За змістом статті 545 ЦК наявність боргового документу у кредитора є підтвердженням факту невиконання зобов`язань боржником.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).

Відповідно до статті 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13).

Відповідно до статті 1052 ЦК у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 11 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав 6 320 доларів США та зобов`язався з 1 липня 2018 року віддавати позику частинами по 200-300 доларів щомісячно (далі Договір) (а.с. 6).

Зобов`язання, що випливають з Договору, ОСОБА_2 виконував не в повному обсязі, а саме у липні 2018 року сплатив 3 992 грн., що за курсом на липень 2018 року значно менше обумовленого сторонами щомісячного платежу. У серпні 2018 року платежі не здійснював. У вересні 2018 року повернув 4 500 грн., що також не відповідає умовам Договору. У жовтні 2018 року платежі не здійснював.

Отже, протягом чотирьох місяців, які передували зверненню ОСОБА_1 до суду, позичальник систематично порушував умови Договору.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідно до правил статті 1052 ЦК позикодавець ОСОБА_1 набув права вимоги дострокового повернення позики.

Доводи апелянта про те, що Договір не містить визначення строку повернення, вимогу позичальника його довіритель не отримував, а тому відсутні підстави для дострокового стягнення боргу, не можуть вважатись переконливими.

Визначивши умови повернення позики частинами (200-300 доларів США), встановивши періодичність внесення платежів (щомісячно) та термін початку повернення (з 1 липня 2018 року), сторони фактично уклали строковий договір, який складається зі строкового повернення кожної частини позики.

Оскільки Договір має строковий характер, отримання відповідачем письмової вимоги від позикодавця не впливає на обов`язки позичальника виконувати щомісячні зобов`язання.

При визначенні розміру заборгованості за Договором, суд першої інстанції виходив з суми платежів, отриманих позивачем від дружини ОСОБА_2 за період з 4 липня 2018 року по 26 квітня 2019 року, та зарахував в рахунок повернення позики (за курсом валют на час внесення) 1 532 долари США. Залишок боргу 4 788 доларів США.

Заперечень щодо розміру позикового боргу апеляційна скарга не містить.

Укладення, а тому і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, оскільки відповідно до статей 1046, 1049 ЦК належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц).

Посилання апелянта на те, що суд мав врахувати можливість звернення стягнення на нерухоме майно відповідача, не має правового значення, оскільки питання виконання судового рішення виходить за межі позовних вимог, та судом на цій стадії не вирішувалось. При цьому апеляційна скарга не містить посилань на конкретні порушення судом норм процесуального права та своїх обов`язків.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які би спростовували висновки суду чи доводили би порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та відмови в задоволенні позову.

Керуючись статтями 374, 375 , 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Костенка Сергія Олександровича залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О.Шаманська

В.В.Коломієць

…………………………

Повну постанову складено 11 липня 2019 року