ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1431/18 Номер провадження 22-ц/814/692/19Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко С.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кулика Віталія Олександровича, представника ОСОБА_3, на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2018 року (час ухвалення судового рішення з 14:47 по 15:21; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 18 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь 4 700 грн. шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 700 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з вини відповідача, яка не забезпечила догляд за належною їй твариною (телям), сталася дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до пошкодження його транспортного засобу (автомобіля).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 4 700 грн., судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп. та 700 грн. судових витрат за професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі адвокат Кулик В.О., представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що позивач залишив місце ДТП та був з цього приводу притягнутий до адміністративної відповідальності, відсутні будь-які докази, що підтверджували б здійснення позивачем ремонту або заміни правого показника повороту на автомобілі НОМЕР_1, який відповідно до наданої працівниками поліції довідки був пошкоджений, а сам по собі рахунок наданий фізичною особою підприємцем не може бути належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом розміру завданої майнової шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Омельченко М.О., представник ОСОБА_4, навівши свої аргументи на спростування доводів апеляційної скарги, стверджував, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і застосував закон, яким врегульовані спірні правовідносини, а в апеляційній скарзі не наведено істотних обставин та/або доказів, які б спростовували висновки суду.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.08.2018 року в с. Батьки по вулиці Куликівській Зіньківського району Полтавської області ОСОБА_3 на смузі відведення дороги випасала теля і у порушення вимог п.7.7 ПДР України залишила його без нагляду, що привело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП України та постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 року у справі № 530/1205/18 її визнано винною у вчиненні даного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. на користь держави (а.с.99-102).

Як вбачається з постанови Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 року у справі № 530/1204/18, автомобіль НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4 залишив місце ДТП за його участю, чим порушено вимоги п.2.10 ПДР України та цією ж постановою ОСОБА_4 визнаний винний у даному правопорушенні і на нього накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. на користь держави (а.с.103-106).

Згідно довідки Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області, 21.08.2018 року в с. Батьки по вулиці Куликівській, 43, Зіньківського району Полтавської області автомобілю НОМЕР_2, завдано механічні пошкодження, а саме пошкодження лакофарбового покриття верхньої частини переднього бамперу, лівого порога, пошкодження правого показника повороту (а.с.7).

Відповідно рахунку №116 від 14.09.2018 року вартість ремонту автомобіля ОСОБА_4 становить 4 700 грн. (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги, а також з того, що саме відповідач має нести відповідальність за пред'явленим позовом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з оцінкою судом наданих доказів і встановлених фактів, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постанова Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 року ОСОБА_3 не оскаржена, набрала законної сили та після цього скасована не була.

Відповідно до п.7.7 Правил дорожнього руху України особам, що керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється:

а) рухатися по автомобільних дорогах державного значення (за можливості рухатися автомобільними дорогами місцевого значення);

б) використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;

г) вести тварин по дорогах з удосконаленим покриттям, якщо поруч є інші дороги;

ґ)переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

д)переганяти тварин через залізничні колії і дороги з удосконаленим покриттям поза спеціально відведеними місцями.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.

Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у статті 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов'язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов'язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 13.09.2018 року встановлено вину ОСОБА_3 та причинний зв'язок мі діями або бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази та обставини, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми процесуального закону.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів оплати позивачем ремонтних робіт не може бути прийняте до уваги, так як за змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України відшкодуванню підлягають також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Не дивлячись на роз'яснення судом першої інстанції відповідачці та її представнику положень цивільного процесуального закону щодо доказування, зокрема про можливість призначення експертизи у справі, останні не скористалися своїм правом на отримання доказів та, відповідно, не спростували визначений позивачем розмір шкоди, а саме витрат, які він має понести для відновлення свого автомобіля.

Не заслуговує уваги також твердження апеляційної скарги про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП, оскільки сам факт залишення місця пригоди не позбавляє позивача, права на відшкодування шкоди, а відповідач не спростував у встановленому порядку факт пошкодження автомобіля саме внаслідок зіткнення з твариною, що їй належить.

Європейський суд з прав людини вказав що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), а тому оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість чи обов'язок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката Кулика Віталія Олександровича, представника ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 лютого 2019 року

Головуючий О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов