Провадження № 2/520/4273/19
Київський районний суд м. Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Треті особи без самостійних вимог- Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
ОСОБА_1 в травні місяці 2017 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою особою, що втратила право на користування житлом - 3/5 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , стверджуючи, що 3/5 частини житлового будинку належить їй - позивачці - на праві власності, що відповідач не є членом її сім`ї і не проживає в будинку з березня 2016 року. ОСОБА_1 у позові виклала вимогу про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.
Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи сповіщений, відзив на позов не надав.
Третя особа без самостійних вимог Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надала до суду письмові пояснення за позовом.
Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про час і місце слухання справи сповіщена, пояснень за позовом не надала.
За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд вивчив матеріали справи і встановив:
3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. і зареєстрованого в реєстрі № 1892 від 07.08.2018 року. Співвласником 2/5 частини цього ж житлового будинку є - ОСОБА_3
Відчужувачем за договором купівлі-продажу виступала ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 є сином колишньої власниці будинку. Після оформлення договору купівлі-продажу у відповідності до вимог закону ОСОБА_4 - мати відповідача оформила зняття з реєстраційного обліку по вище вказаній частині житлового будинку, а у відповідача до сьогодні зберігається реєстрація по даній адресі. Позивач стверджує, що на момент укладання договору купівлі-продажу будинок був вільний як від мешканців так і від будь-яких речей, що з відповідачем вона не зустрічалась, інтереси відповідача представляла його мати - ОСОБА_4 , яка пояснювала, що син виїхав в 2016 році проживати до дружини і проживає в АДРЕСА_2 . Продавець будинку запевнила позивача, що на час укладання договору відчуження - її син - перебував у рейсі, а після повернення оформить зняття з реєстрації у добровільному порядку. Оскільки до сьогодні відповідач не оформив зняття з реєстраційного обліку по будинку, належному позивачу, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом і доводить, що наявність у відповідача реєстрації по належній ій частині жилого будинку значно обмежує право власника щодо користування та розпорядження будинком.
На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі доводи та докази: договір купівлі-продажу жилого будинку, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домову книгу на будинок АДРЕСА_1 , копію громадянського паспорту ОСОБА_1 з відмітками на відповідних сторінках про реєстрацію місця проживання в будинку АДРЕСА_1 , довідку - форма №1, інформаційну довідку з державного реєстру прав.
Посилаючись на положення ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України позивач вимагає ухвалити судове рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою особою, що втратила право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .
При наведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав:
Суд встановив, що відповідач в 2007 році на законних підставах заселився до будинку АДРЕСА_1 у якості члена сім`ї колишнього власника і оформив реєстрацію за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 . В подальшому відповідач одружився, добровільно звільнив житлове приміщення і більше 3-х років житлом не користується і не цікавиться. Ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У даному випадку усунення перешкод власнику полягає в оформленні зняття з реєстраційного обліку по житловому будинку відповідача по даній справі. Суд встановив, що відповідач не є власником спірного будинку, не є (і не був) членом сім`ї власника будинку, в будинку не проживає з 2016 року, а продаж будинку вчинено у серпні 2017 року.
Суд погоджується з доводами позивачевої сторони, що наявність у ОСОБА_2
реєстрації по будинку, належному ОСОБА_1 , обмежує право власника щодо користування та розпорядження будинком, тому як власник ряд комунальних послуг сплачує з урахуванням усіх осіб, що мають реєстрацію в будинку, а вселити в будинок інших осіб і оформити їх реєстрацію можливо за письмовою згодою відповідача.
Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд не отримав будь-яких доказів, що спростовують доводи позивачевої сторони.
Зняття з реєстрації не порушує прав відповідача, так як він фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це є фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов`язана з будь-якими іншими правами особи.
Відповідно до вимог ст.7 ЗУ Про свободу пересування і вільний вибір місця мешкання на Україні» зняття з реєстрації місця мешкання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням….).
Керуючись ст.ст.259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , 1991 року народження (ІПН НОМЕР_1 ) особою, що втратила право на користування 3/5 частинами житлового будинку АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Калашнікова О. І.