Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 438/565/15-ц

провадження № 61-24423св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Бучковського Сергія Васильовича , на рішення Бориславського міського суду Львівської області в складі судді Слиша А. Т. від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області в складі суддів: Приколоти Т. І., Крайник Н. П., Павлишина О. Ф., від 09 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - банк, ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 08 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та банком було укладено кредитний договір №11-1/535к-07 на загальну суму 76 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 07 серпня 2037 року, процентна ставка становить 11,75 % річних, який належним чином позичальником не виконується.

Оскільки виконання зобов`язань за цим договором було забезпечено порукою ОСОБА_1 , позивач просив стягнути з відповідача згідно договору поруки заборгованість, яка станом 26 квітня 2015 року, складає 66 888,87 доларів США, що еквівалентно 1 408 522,68 грн та сплаченого судового збору у розмірі 3 654 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що між нею та банком було укладено договір поруки від 08 серпня 2007 року, відповідно до пункту 1 такого договору поручитель ОСОБА_1 зобов`язувалась перед кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 згідно кредитного договору №11-1/535к-07 від 08 серпня 2007 року. Поручитель зобов`язаний до 07 серпня 2037 року повернути кредит у розмірі 76 000 доларів США, сплати проценти за користування кредитом у розмірі 11,95 % річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

В період з 15 липня 2008 року по 31 серпня 2009 року включно, банком була збільшена процентна ставка за користування кредитом з 11, 95 % до 12,95 % річних. Згідно додаткової угоди до спірного договору поруки, яка укладена 31 серпня 2009 року між поручителем та банком: «В період з 15 липня 2008 року по 31 серпня 2009 року включно поручитель підтверджує правомочність нарахування кредитором процентів за користування кредитом боржником за наступними ставками: процентна ставка - 12, 95 % річних («базова процентна ставка»)».

Посилаючись на те, що жодної інформації про факт збільшення процентної ставки за кредитним договором від 08 серпня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 , позивач на час збільшення процентної ставки, а саме у липні 2008 році, не отримувала, однак основне зобов`язання змінилося у бік його збільшення, позивач за зустрічним позовом просила суд визнати з 15 липня 2008 року припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 08 серпня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 .

Крім цього, останній платіж в рахунок погашення суми кредиту був здійснений ОСОБА_2 09 жовтня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, долученим банком до його позову, і протягом шестимісячного строку банк не звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 18 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 08 серпня 2007 року, укладеної між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 припиненою з 15 липня 2008 року.

Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 487,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з 15 липня 2008 року по 31 серпня 2009 року банком було збільшено обсяг відповідальності поручителя без необхідного погодження такого збільшення із поручителем ОСОБА_1 у липні 2008 року, у зв`язку із чим порука останньої припинена в силу вимог частини першої статті 559 ЦК України. Крім того, оскільки судом було установлено припинення поруки відповідача з 15 липня 2008 року, то позов банку стягнення з такого поручителя спірної кредитної заборгованості задоволенню не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» відхилено. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник банку, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» задовольнити повністю, а у зустрічному позові ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення зустрічного позову та відмову у позові банку. Скаржник указує, що позивач погодилась зі зміною процентної ставки за кредитним договором у період з 15 липня 2008 року по 31 серпня 2009 року, що зазначено в укладеній із банком додатковій угоді від 31 серпня 2009 року. Заборгованість за спірним кредитним договором підлягає стягненню з ОСОБА_1

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 08 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та позичальником ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 11-1/535к-07, відповідно до умов якого, банк надав останній кредит у розмірі 76 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 07 серпня 2037 року, зі сплатою 11,95 % річних за користування кредитом.

Зобов`язання за кредитним договором та додаткових договорів до нього позичальником ОСОБА_2 належним чином не виконувалися, виникла заборгованість станом на 06 квітня 2015 року становить 66 888,87 доларів США, що еквівалентно 1 408 522,68 грн, з яких: прострочена заборгованість по сумі кредиту - 2 327,05 доларів США, що еквівалентно 49 002,21 грн; сума дострокового стягнення кредиту - 56 905,70 доларів США, що еквівалентно 1 198 300,54 грн; відсотки - 7 441,91 доларів США, що еквівалентно 156 709,16 грн; пеня - 214,21 доларів США, що еквівалентно 4 510,76 грн.

Для забезпечення належного виконання боржником її кредитних зобов`язань, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 08 серпня 2007 року, згідно якого поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за порушення зобов`язань позичальника, які випливають з кредитного договору № 11-1/535к-07 від 08 серпня 2007 року.

Відповідно до пункту 1 договору поруки від 08 серпня 2007 року поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_2 що випливають з кредитного договору №11-1/535к-07 від 08 серпня 2007 року, за яким поручитель зобов`язаний до 07 серпня 2037 року повернути кредит у розмірі 76 000 доларів США, сплати проценти за користування кредитом у розмірі 11,95 % річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Тобто, указаним пунктом 1 договору поруки встановлено обсяг відповідальності поручителя перед позивачем за порушення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 2.1 додаткової угоди від 31 серпня 2009 року до кредитного договору визначено, що в період з 15 липня 2008 року по 31 серпня 2009 року включно позичальник підтверджує правовірність нарахування кредитором процентів за користування кредитом за наступними ставками: процентна ставка - 12,95 % річних («базова процентна ставка»).

31 серпня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було також укладено додаткову угоду до договору поруки від 08 серпня 2007 року, пунктом 2.1 якої було визначено, що в період з 15 липня 2008 року по 31 серпня 2009 року включно поручитель підтверджує правомірність нарахування кредитором процентів за користування боржником коштами з розміром процентної ставки 12,95 річних.

Тобто, судами установлено, що з 15 липня 2008 року банком було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Будь-які відомості щодо погодження із ОСОБА_1 (поручителем) у липні 2008 року збільшення розміру процентів за користування кредитом матеріали справи не містять.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 553 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на момент укладення договорів поруки) встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки такі дії відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховним Судом України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що з 15 липня 2008 року банком було збільшено обсяг відповідальності поручителя та врахувавши, що у липні 2008 року з поручителем ОСОБА_1 не погоджено такого збільшення її відповідальності, суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки останньої в силу вимог частини першої статті 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності оскаржених рішень спростовуються обставинами, які визнані банком щодо збільшення відсоткової ставки з 11,95 % до 12,95 % річних в період з 15 липня 2008 року по 31 серпня 2009 року, іншими матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що згода поручителем на зміну відсоткової ставки була надана пізніше, шляхом підписання 31 серпня 2009 року додаткової угоди до договору поруки є безпідставними, оскільки зміни можуть бути внесені до чинного правочину, у той час як порука за спірним договором поруки від 08 серпня 2007 року на час підписання 31 серпня 2009 року додаткової угоди до договору поруки вже була припинена з 15 липня 2008 року.

Тобто зміна умов основного зобов?язання чи підписання змін до договору поруки після цієї дати не впливає на чинність поруки, оскільки такі дії відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності), яким поруку припинено в силу вимог частини першої статті 559 ЦК України у відповідній редакції, що правильно враховано судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів, невірного розуміння скаржником вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення судів містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Бучковського Сергія Васильовича, залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик