Ухвала

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 161/2422/17-ц

провадження № 61-27770св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт») про визнання недійсних договорів та стягнення коштів.

Свої вимог позивач обґрунтовував тим, що 21 липня 2016 року між ним та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладений договір № 05600, за яким відповідач зобов'язався вчинити дії щодо копіюванню документів, перевірки достовірності інформації, складання договору щодо участі у програмі «Комфорт», надання інформаційних, консультаційних, довідкових послуг з питань участі у програмі та з питань законодавства. Ним сплачено на користь відповідача 14 850,00 грн, що підтверджується квитанцією від 21 липня 2016 року № 0.0.588586339.1. Також, 21 липня 2016 року між ним та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладений договір № 05600/16, за умовами якого відповідач зобов'язався за плату вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання позики у розмірі 150 000,00 грн, у тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити необхідні юридичні дії; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені договорами та додатками до них. Згідно з пунктом 1.3 договору від 21 липня 2016 року № 05600/16 він доручив відповідачу використовувати суми своїх чистих платежів для формування фонду програми та його розподілу, а також для надання відповідних сум у позику згідно з умовами програми. На рахунок відповідача ним перераховані кошти на загальну суму 19 016,65 грн, однак позики він не отримав. Відповідач не виконував умови договорів, у нього відсутня ліцензія на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Із урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати недійсними договори від 21 липня 2016 року № 05600/16 та № 05600 як такі, що вчиненні юридичною особою без відповідного дозволу, стягнути із відповідача на його користь 19 016,65 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір від 21 липня 2016 року № 05600, укладений між ТОВ «ЕкономКомфорт» та ОСОБА_4 Визнано недійсним договір від 21 липня 2016 року № 05600/16, укладений між ТОВ «ЕкономКомфорт» та ОСОБА_4 Стягнуто із ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_4 1 9016,65 грн, сплачених за договорами від 21 липня 2016 року № 05600 та № 05600/16. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюванні договори підлягають визнанню недійними, оскільки відповідач здійснював відповідний вид діяльності (надання фінансової послуги) без отримання дозволу (ліцензії) на її здійснення. Сплачені за договорами кошти підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ЕкономКомфорт» задоволено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про недійсність оспорюваних договорів є помилковим, оскільки предметом договорів є надання організаційних, правових, консультаційних послуг щодо участі у програмі «Комфорт», яка передбачає можливість одержання коштів у позику, а не адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, договори не передбачають створення груп учасників та придбання за рахунок залучених коштів товарів чи послуг з метою їх подальшого перерозподілу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників процесу

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник зазначав, що послуги, які надавалися відповідачем, за своєю суттю є фінансовими послугами у вигляді адміністрування фінансових актів для придбання товарів у групах, на здійснення яких вимагається отримання ліцензії. Оспорюванні договори є недійсними, оскільки відповідач здійснював відповідний вид діяльності (надання фінансової послуги), без дозволу на її здійснення відповідно до статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У листопаді 2017 року від ТОВ «ЕкономКомфорт» надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції, оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувана цивільна справа та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справа разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання недійсним договорів та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик