25 лютого 2019 року м. Мукачево Справа №303/450/19
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу
за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
до відповідача ОСОБА_1
про стягнення заборгованості,
Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з неї частини суми заборгованості за кредитним договором від 06.07.2005 №MKН0GF00001247 у розмірі 4496,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 01.11.2018 року становить 126383,12 грн.
Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладених між позивачем та відповідачами договорів кредиту та поруки, зобовязання відповідачів перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними.
Представник позивача у судове засідання не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 3, зворот).
Відповідач, у поданому суду відзиві на позов просить у задоволенні позовних вимог відмовити, з посиланням на те, що з липня 2005 року по вересень 2015 року вона справно виконували взяті на себе зобовязання перед банком. Як на підставу для відмови позивачу у задоволенні поданого ним позову, відповідач зазначає те, що ПАТ КБ «Приватбанк» була відступлена вимога компанії «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕС №1 ПІ-ЕЛ-СІ», тому вважає, що банк відступив свої права за спірним кредитним договором.
Також відповідач наголошує на тому, що останній платіж був здійснений нею 15.09.2015. Таким чином, банківська установа з 15.10.2015 мала право протягом трьох років звернутися за стягненням суми за предметом позову, однак позов подано тільки 27.12.2018 року, тому позивач пропустив строк для звернення до суду.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
06 липня 2005 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1, до кредитного договору № MKН0GF00001247 від 06.07.2005 року (а.с. 13).
Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України.
Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як свідчать подані по справі доказові матеріали, що визнається і відповідачем у відзиві, на момент звернення позивача до суду, зобовязання за Кредитним договором відповідачем не виконані.
Заборгованість Позичальника станом на 01.11.2018 (розрахунок, а.с. 4-9) за предметом позову у сумі 4496,02 доларів США (відсотки за користування кредитом за період з 15.12.2016 по 01.01.2018), що станом на 01.11.2018 року еквівалентно 126383,12 грн. підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.
Аргументи та доводи відповідача щодо неправильного визначення позивачем суми заборгованості не спростовують даних розрахунку банківської установи.
Так само відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відступило право вимоги «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» саме за Кредитним договором.
По відношенню до спірної по справі ситуації слід також зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, поняття яких законодавцем розкрито у ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України. Тобто суд, сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи розглядає справи на підставі поданих сторонами доказів.
Обовязок щодо доведення певних обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, передбачений частиною третьою ст. 12 та частиною першою ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України
При цьому, у відповідності до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Отже, жодними фактичними даними не спростовано даних розрахунку банківської установи щодо нарахування нею суми заборгованості, в тому числі і по відсотках за користування відповідачем наданими у кредит коштами.
Щодо вимог відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісячно у Період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 367,61 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається із заборгованості за відсотками, кредитом та комісією.
Таким чином умовами договору передбачено погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами.
Разом з тим, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.
Таким чином, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Дані наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за Кредитним договором (а.с. 4-9) свідчать про те, що останній щомісячний платіж було здійснено Позичальником 15.09.2015.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду за захистом порушеного права 22 січня 2019 року.
Таким чином, загальний строк позовної давності у три роки повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового щомісячного платежу. Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду за захистом порушеного права, банківська установа має право вимоги до відповідача про стягнення чергових платежів за Кредитним договором починаючи з 22 січня 2016 року.
У межах розгляду даної справи, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом за період з 15.12.2016 року по 01.11.2018 року, тобто в межах загального строку позовної давності.
При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судові витрати по справі у сумі 1921 грн. (а.с. 1) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
1. Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» кредитну заборгованість по відсотках за період з 15.12.2016 року по 01.11.2018 року у розмірі 4496,02 доларів США (чотири тисячі чотириста девяносто шість доларів США 02 центів), що станом на 01.11.2018 року еквівалентно 126383,12 грн. за кредитним договором від 06.07.2005 року № MKН0GF00001247.
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму 1921,00 грн. (одна тисяча девятсот двадцять одна гривня 00 коп.) у відшкодування судових витрат по справі.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя В.В. Кость