ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1407/19 Справа № 204/682/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "СУВОРОВА" на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2018 року по справі за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "СУВОРОВА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "СУВОРОВА" (далі - ОСББ "СУВОРОВА") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Зазначали, що ОСББ «СУВОРОВА» складається з квартир та нежитлових приміщень АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, а також з моменту внесення змін до установчих документів ОСББ «Суворова» до його складу увійшла секція 3 в будинку АДРЕСА_1.

Вказували, що для належного утримання будинку та прибудинкової території загальними зборами ОСББ «СУВОРОВА» було затверджено розмір внесків на утримання будинку, обов'язкових до сплати всіма власниками квартир та нежитлових приміщень.

Посилаючись на те, що в період з 01 листопада 2015 року по 13 листопада 2017 року ОСОБА_1 не виконує належним чином обов'язків з оплати членських внесків, до яких входять: оплата послуг з утримання будинку та прибудинкової території, дахової котельні та послуг з централізованого опалення і водопостачання, у зв'язку з чим допустив заборгованість перед ОСББ «СУВОРОВА» у розмірі 26.563 грн.50 коп., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26.563 грн.50 коп., яка складається з заборгованості за послуги за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6.664 грн.42 коп.; заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у розмірі 16.406 грн.90 коп. та заборгованості за послуги з обслуговування котельної у розмірі 1.312 грн.18 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2018 року позовні вимоги ОСББ «СУВОРОВА» залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСББ «СУВОРОВА», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що їх позовні вимоги доведені та обґрунтовані, зазначав, що судом не досліджені докази, надані позивачем та не надано ним оцінки в сукупності.

19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначав, що секція №3 входить до складу ОСББ "Ніка-5", жодних законних рішень про перехід до складу ОСББ "СУВОРОВА" не приймалося.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 30 листопада 2005 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 06 квітня 2017 року за №84472441.

Вищевказана квартира відноситься до секції АДРЕСА_1.

Позивачем зазначено, що секція АДРЕСА_1 відноситься до нього.

Так, відповідно до протоколу загальних зборів секції АДРЕСА_1 від 26 жовтня 2015 року, прийнято рішення про вихід зі складу ОСББ «Ніка-5» та переході до ОСББ «Суворова» відповідно до норм чинного законодавства (Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», Постанови від 11 жовтня 2002 року №1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», а також нормативних документів двох ОСББ) (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_1, в свою чергу, заперечує вищевказані обставини та зазначає, що секція АДРЕСА_1 відноситься саме до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ніка-5».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суду не доведена належними та допустимими доказами та обставина, що станом на період, за який відповідачу нарахована заборгованість, секція АДРЕСА_1 відносилася і тепер відноситься до ОСББ «СУВОРОВА».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини другої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до положень Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ створюється власниками квартир для забезпечення та захисту прав його членів, дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати усіх платежів. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання - це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного і загального майна.

Статтею 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що правління об'єднання самостійно здійснює функції управителя, воно за договором з постачальниками комунальних послуг може бути колективним замовником (абонентом) таких послуг. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду. Несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об'єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості зі сплати по відповідних рахунках у примусовому порядку.

Утримання будинку та прибудинкової території ОСББ забезпечується як самим ОСББ, так і відповідними підприємствами - виконавцями послуг з утримання будинку на підставі договору з ОСББ. Такі послуги підприємства надають ОСББ за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно частини третьої статті 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» в одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об'єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об'єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об'єднання.

Відповідно до частин 1-3 статті 6 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Для створення об'єднання скликаються установчі збори. Скликання установчих зборів здійснюється ініціативною групою, яка складається не менш як з трьох власників квартир або нежилих приміщень.

Повідомлення про проведення установчих зборів направляється ініціативною групою не менше ніж за 14 днів до дати проведення установчих зборів. Повідомлення направляється в письмовій формі і вручається кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом). У повідомленні про проведення установчих зборів зазначається, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного. Установчі збори веде голова зборів, який обирається більшістю голосів присутніх співвласників або їх представників.

Кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості усіх співвласників.

З матеріалів справи вбачається, що секція АДРЕСА_1 зареєстрована за об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ніка-5» на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19 жовтня 2011 року за №34/16, в облікову книгу №49-ЖЮ за реєстровим №5026-132.

Факт належності секції АДРЕСА_1 саме до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ніка-5» підтверджується й судовими рішеннями, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 року у справі №К-23677/07 та рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року у справі №904/382/14.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Зазначивши про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуг позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що секція АДРЕСА_1 відносилася і відноситься до ОСББ «СУВОРОВА».

Протокол загальних зборів секції №3 по вул.Суворова,14 ОСББ "СУВОРОВА"від 26 жовтня 2015 року про перехід з ОСББ "Ніка" до ОСББ "СУВОРОВА" обґрунтованості позовних вимог не доводить.

Законом не передбачено можливості прийняття рішень про перехід з одного ОСББ до іншого саме шляхом прийняття відповідного рішення зборами секції будинку.

Крім того, в матеріалах справи відсутній акт про прийняття секції №3 на баланс ОСББ "СУВОРОВА".

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд належним чином не проаналізував змісту позовної заяви та доказів, наданих позивачем є безпідставними.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "СУВОРОВА" залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.