БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2224/18
Провадження № 2/497/237/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-6), який згодом уточнила (а.с.76-78), просить поставити рішення, яким:

- визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та не може оформити належним чином право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , хоча фактично і своєчасно її прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Однак при зверненні до приватного нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності померлого на зазначене нерухоме майно, що стало приводом для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.29,55,58,73,93,129,136). В позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи за її відсутністю та в окремій заяві (а.с.2-6,62,132,133).

Представник відповідача Криничненської сільської ради, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.29,52,56,58,73,93,96,129,136). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.53,61,124).

Відповідач ОСОБА_2 до суду не прибула, повідомлена належним чином (а.с.130). Подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а.с.133).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини, а саме між сторонами виник спір із правовідносин, що виникають із спадкових прав.

Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

В силу зазначених вимог, позивач та померлі фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40).

Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками кожний окремо 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , не можуть зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку.

Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/5 частці вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовим спорудами при ньому, що також підтверджується довідкою №829 від 13.08.2018 року, виданою Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.81).

За період з 1991 року по теперішній час рішення Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння - не приймалося.

Позивач мала намір зареєструвати своє право на 1/5 частку вказаного домоволодіння, однак рішенням від 26.03.2019 року державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області було відмовлено позивачу у державній реєстрації прав (а.с.86).

Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме є всі підстави для визнання за кожним з них право власності на 1/5 частину названого домоволодіння, як за членами колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , запис акту про смерть №81 від 19.12.1994 року, складений Виконавчим комітетом Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_1 (а.с.79).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить:

- 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 ;

Спадкоємцем за законом першої черги є її чоловік ОСОБА_3 , що вбачається зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 09.04.1976 року (а.с.131).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: її свекор - ОСОБА_5 , її чоловік - ОСОБА_3 , її невістка - ОСОБА_2 , її онучка - ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 829 від 13.08.2018 року (а.с.82).

Згідно листа Одеського державного нотаріального архіву в Одеській області за №204/01-20 від 23.01.2019 року, в результаті проведеного пошуку відсутні відомості щодо заведення спадкової справи до майна ОСОБА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру про відсутність інформації (а.с.140).

Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини

Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що чоловік ОСОБА_3 , проживаючи разом із спадкодавцем ОСОБА_4 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час її смерті, фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Таким чином, померлий ОСОБА_6 , є таким, що прийняв спадщину після смерті своєї дружини, і успадкував 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 - помер ОСОБА_5 , запис акту про смерть №21 від 24 лютого 1997 року, складений Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_3 (а.с.80).

Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за законом першої черги є:

- його син ОСОБА_3 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 22.07.1957 року, виданого на підставі актового запису № 41 від 19.04.1940 року (а.с.85).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: син ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_2 , онучка ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 831 від 13.08.2018 року (а.с.83).

З матеріалів спадкової справи №428/2003, заведеної Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 вбачається, що з заявою до нотаріуса звернувся ОСОБА_3 , син померлого (а.с.141-158).

Державним нотаріусом Болградської районної державної контори Одеської області від 05.06.2003 року за №2659 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 , який прийняв спадщину на земельну частку (пай) (а.с.158).

Судом також встановлено, що спадщина відкрилася в момент смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР.

Оцінивши всі надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позивач довів факт вступу ОСОБА_3 , в порядку визначеному п. 1 ч. 1ст. 549 ЦК УРСР в управління спадковим майном після смерті батька ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 , запис акту про смерть №637 від 01.09.2017 року, складений Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_5 (а.с.12).

Після його смерті відкрилась спадщина на 3/5 (1/5+1/5+1/5) частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 833 від 13.08.2018 року.

Спадкоємцем за законом першої черги є його син ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою про народження №295-08-47 від 19.01.2006 року, виданою Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.22).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані його невістка ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 833 від 13.08.2018 року (а.с.84).

З матеріалів спадкової справи №40/2018, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б., щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 вбачається, що з заявою до нотаріуса звернулися ОСОБА_8 , син померлого (а.с.34), та онучка померлого ОСОБА_1 (а.с.39-40), в подальшому ОСОБА_8 відмовився (а.с.38) від прийняття спадщини на користь онучки померлого ОСОБА_1 (а.с.32-51).

Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 18.04.2018 року за №514,518,520 було видані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину на дві земельні ділянки та на пайовий фонд майна (а.с.48-50).

Однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом п`ятої черги на 3/5 частки вищезазначеного житлового будинку в зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с.23).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст.1273 ч.1 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Разом з цим, спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_8 відмовився від прийняття спадщини.

Згідно положень ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

А відтак, позивач є спадкоємцем за законом п`ятої черги, яка фактично спадщину після смерті спадкодавця прийняла.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача цілком обґрунтовані, та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.120, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.12 Закону України «Про власність», постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст.4, 16, 182, 392, 1216-1218, 1221, 1223, 1261, 1265, 1268, 1270, 1273 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 95, 200, 229, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його дружини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батька ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою села Криничне, Болградського району, Одеської області, паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 10.09.2013 року Болградським РС ГУ ДМС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 право власності на 3/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою села Криничне, Болградського району, Одеської області, паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 10.09.2013 року Болградським РС ГУ ДМС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя С.В.Кодінцева