Головуючий у І інстанції Писанець В.А.
Провадження № 22-ц/824/8603/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом та просили ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що 26 квітня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №41/14/07-СП, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 120 000 доларів США з терміном остаточного погашення до 26 квітня 2015 року.

11 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, згідно з якою була збільшена сума кредиту на 30 000 доларів США і встановлена у розмірі 150 000 доларів США.

11 жовтня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно з якою була збільшена сума кредиту на 48 000 доларів США і встановлена у розмірі 198 000 доларів США.

07 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, згідно з якою збільшена процентна ставка за кредитом і встановлена в розмірі 15,83% річних в доларах США.

26 квітня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 41/14/П14/07-СП, за умовами якого він зобов`язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 41/14/07-СП від 26 квітня 2007 року.

11 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до договору поруки, згідно з умовами якої поручитель ознайомлений із зміненими умовами кредитного договору, в тому числі із сумою кредиту, яка збільшена до 150 000 доларів США.

11 жовтня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №2 до договору поруки, згідно з умовами якої поручитель ознайомлений із зміненими умовами кредитного договору, в тому числі із сумою кредиту, яка збільшена до 198 000 доларів США.

11 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 41/14/П14.2/07-СП, за умовами якого він зобов`язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 41/14/07-СП від 26 квітня 2007 року і додатковою угодою №1 до цього договору від 10 липня 2007 року.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає), а ПАТ «Дельта Банк» купує та приймає права вимоги за кредитними договорами, а також за договорами забезпечення.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в своєму позові посилались на те, що їхня порука є припиненою в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, яка передбачає, що порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зокрема, з поручителем ОСОБА_2 не було узгоджено умови кредитного договору, що були змінені згідно з додатковою угодою №3 до кредитного договору від 07 жовтня 2008 року в частині збільшення процентної ставки до 15,83% річних, а з поручителем ОСОБА_1 не було узгоджено умови кредитного договору, що були змінені згідно з додатковими угодами до кредитного договору №2 від 11 жовтня 2007 року та №3 від 07 жовтня 2008 року.

Таким чином, порука ОСОБА_2 перед банком припинилася 07 жовтня 2008 року, в день укладення між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_3 додаткової угоди №3 до кредитного договору в частині збільшення процентної ставки до 15,83% річних, а порука ОСОБА_1 припинилася 11 жовтня 2007 року, в день укладення між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_3 додаткової угоди №2 до кредитного договору в частині збільшення суми кредиту до 198 000 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 подали на рішення апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просилирішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» просив суд залишити апеляційні скарги позивачів без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивачів апеляційні скарги підтримала та просила про їхнє задоволення з викладених у них підстав.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційних скарг позивачів заперечив та просив рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарг та зміну рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №41/14/07-СП, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 120 000 доларів США з терміном остаточного погашення до 26 квітня 2015 року (а.с.8-10).

11 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, згідно з якою була збільшена сума кредиту на 30 000 доларів США і встановлена у розмірі 150 000 доларів США (а.с.11).

11 жовтня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно з якою була збільшена сума кредиту на 48 000 доларів США і встановлена у розмірі 198 000 доларів США (а.с.12).

07 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, згідно з якою збільшена процентна ставка за кредитом до 15,83% річних в доларах США (а.с.13).

Також встановлено, що 26 квітня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 41/14/П14/07-СП (а.с.14-15), за умовами якого він зобов`язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 41/14/07-СП від 26 квітня 2007 року.

11 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до договору поруки, згідно з умовами якої поручитель ознайомлений із зміненими умовами кредитного договору, в тому числі із сумою кредиту, яка збільшена до 150 000 доларів США (а.с.16).

11 жовтня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №2 до договору поруки, згідно з умовами якої поручитель ознайомлений із зміненими умовами кредитного договору, в тому числі із сумою кредиту, яка збільшена до 198 000 доларів США (а.с.17).

Крім того, 11 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 41/14/П14.2/07-СП (а.с.18-19), за умовами якого він зобов`язався солідарно відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 41/14/07-СП від 26 квітня 2007 року і додатковою угодою №1 до цього договору від 10 липня 2007 року.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає), а ПАТ «Дельта Банк» купує та приймає права вимоги за кредитними договорами, а також за договорами забезпечення (а.с.20-22).

Також встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 21/14/01-СП від 26.04.2007 року в розмірі 3 387 312,49 грн. (а.с.26-30).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, а також пропуску позивачами позовної давності, і колегія суддів з такими висновками суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.3 ЦКУкраїни загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦКУкраїни, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Поняття поруки закріплено у ст.553 ЦКУкраїни, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2015 року, яке набрало законної сили, було задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 21/14/01-СП від 26.04.2007 року в розмірі 3 387 312,49 грн. (а.с.26-30). При цьому, з долучених до відзиву на апеляційну скаргу банком копій письмових доказів вбачається, що поручителі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були обізнані про розгляд даної справи та ухвалене по ній судом рішення, і мали об`єктивну можливість порушувати перед судом питання про припинення поруки у зв`язку із збільшенням відповідальності без їхньої згоди.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим для виконання.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до боржника та поручителів, якими є позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , правові підстави для визнання договорів поруки припиненими із застосуванням положень частини першої статті 559 ЦК України відсутні, оскільки порука не може бути припинена після ухвалення рішення суду у справі про стягнення, у тому числі з поручителів, кредитної заборгованості, зважаючи на те, що обов`язок поручителів відповідати по зобов`язанням боржника перед кредитором в даному випадку виник на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а не лише на підставі договорів поруки.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивачів про припинення поруки є законним та обґрунтованим, і доводи апеляційних скарг його законності та обґрунтованості не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, дійшов правильного висновку про його необґрунтованість та недоведеність, зазначення судом у рішенні в якості ще однієї підстави для відмови у позові пропуску позивачами позовної давності, - є помилковим, оскільки пропуск позовної давності може бути підставою для відмови в позові лише у разі обґрунтованості вимог позивачів та наявності підстав для їх задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції у рішенні помилково в якості підстави для відмови у позові, крім необґрунтованості вимог позивачів, зазначено ще й про пропуск ними позовної давності, рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на пропуск позовної давності як на підставу для відмови у позові; в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позовної давності як на підставу для відмови в позові.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: