Справа № 163/2404/18
Провадження № 2/163/75/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві ОСОБА_1 просить постановити рішення про стягнення із ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 24 385,00 гривень та трьох відсотків річних в сумі 471,00 гривень.

Вимоги обґрунтував тим, що 09 березня 2018 року між ним і відповідачем було укладено договір позики, за яким остання отримала від нього грошову суму 24 385,00 гривень і зобов`язалась повернути їх за спливом одного місяця після укладення договору. На підтвердження укладення цього договору відповідач склала письмову розписку. В обумовлений термін вона кошти не повернула, на надіслану письмову вимогу не відреагувала. Через порушення умов договору в силу ч.2 ст.625 ЦК України відповідач зобов`язана повернути йому суму боргу і 3% річних за період з 09.04.2018 року по 30.11.2018 року в розмірі 471,00 гривень.

Провадження в справі відкрито ухвалою від 06.03.2019 року, розгляд справи було постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач отримала копію ухвали суду і матеріалами позову особисто 19.03.2019 року в приміщенні суду, що підтверджується її власноручною розпискою.

У строк, визначений судом та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подала.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до завіреної в порядку ст.95 ЦПК України копії розписки від 09.03.2018 року ОСОБА_2 зобов`язалась повернути борг в розмірі 24 385,00 гривень до 09.04.2018 року.

Копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення і опису вкладення до нього стверджено, що позивач на адресу відповідача надсилав вимогу про повернення боргу і копію розписки, які остання отримала особисто 08.10.2018 року.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із таких положень чинного законодавства і встановлених фактичних обставин, суд має достатні підстави вважати, що наявність у позивача оригіналу складеної відповідачем розписки свідчить про факт укладення між ними договору позики і підтверджує існування зобов`язання відповідача повернути отримані від позивача у борг кошти у визначений розпискою строк.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подала, тим самим не спростувала доводів позивача щодо фактичних обставин справи; складену нею розписку в порядку ст.1051 ЦПК України не оспорила.

Згідно із ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як слідує із розписки, борг відповідач мала повернути до 09.04.2018 року.

Строк повернення коштів минув, однак відповідач взяте на себе грошове зобов`язання в передбачений розпискою строк не виконала, тим самим порушила умови договору та вимоги вище наведених норм закону.

Враховуючи ту обставину, що позивач як позикодавець має право вимагати повернення боргу, а відповідач як позичальник позику в установлений розпискою строк не повернула, таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.

Крім цього, в силу ст.ст.625, 1050 ЦК України позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, починаючи з дня прострочення повернення боргу, тобто з 10.04.2018 року і до 30.11.2018 року відповідно до заявлених вимог, що становитиме 235 календарних днів.

Три проценти річних від простроченої суми становитиме 471,00 гривню (24 385,00 х 0,03 х 235 : 365 днів у році).

Отже, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що між сторонами укладено договір позики, за яким відповідач свої зобов`язання не виконала, у визначені строки гроші не повернула, тому відповідно до положень чинного законодавства з неї підлягає стягненню заборгованість за борговою розпискою і три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними, через що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 24 385 (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень боргу за договором позики та 471 (чотириста сімдесят одну) гривню як три проценти річних від простроченої суми, а всього 24 856 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят шість) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Ім`я позивача ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий : суддя С.С.Чишій