РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/4291/17

Провадження № 22-ц/4815/13/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.

секретар судового засідання: Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року у складі судді Гнатущенко Ю.В., ухвалене в м. Рівне, о 09 год. 14 хв., повний текст якого складено 12.07.2018 року,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 0707/85 від 27.07.2007 року у розмірі 146 000 доларів США, що за курсом 27,18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2017 року складає 3 968 280 грн., яка складається з 70815,83 доларів США заборгованість за кредитом, 75184,17 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 0707/85 від 27.07.2007 року, яка становить 146000,00 доларів США, що за курсом 27,18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2017 р., складає 3968280,00 грн., яка складається з: 70815,83 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 75184,17 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, а також судовий збір у розмірі 59 524 грн. 20 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивовано передбаченим законом обов'язком позичальника за кредитним договором повернути кредитні кошти у строк та розмірі, передбачені договором, та обов'язком поручителя відповідати за зобов'язаннями боржника солідарно з останнім. Рішення суду обґрунтовано здобутими у справі доказами, що зазначений обов'язок позичальником виконаний не був, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка не була повернута на вимогу Банку, а тому підлягає до стягнення в судовому порядку.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що видача довіреності на ім'я позивача не створює для нього будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідношення представництва, визначених Главою 17 Розділу ІV ЦК України. ОСОБА_1, підписуючи довіреності від 22.04.2013 року та 18.09.2015 року уповноважив позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» бути його представником з повноважень які передбачено у довіреності. У даних довіреностях відсутні повноваження у ПАТ КБ «ПриватБанк» погашати заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № № 0707/85 від 27.07.2007 року. Крім того, у довіреностях зазначено транспортні засоби: вантажний сідловий тягач марки ДАФ д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль Кроне д.н.з. НОМЕР_2. В судовому засіданні не було досліджено чи передавалися дані транспортні засоби у заставу Банку, як забезпечення виконання відповідачем кредитних зобов'язань за кредитною угодою №0707/85 та договором про видачу траншу №0707/85/01 укладеними 31.07.2007 року. Банк не долучив до матеріалів справи договір застави, предметом якого були вищевказані транспортні засоби. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 було вчинено дії, які переривають позовну давність за кредитною угодою №0707/85 від 27.07.2007 року та договором про видачу траншу № 0707/85/01 укладений 31.07.2007 року. Також вказує, що позовна давність у договорі обчислюється з 23.07.2012 року і закінчується 23.07.2017 року. Банк звернувся до суду 16.03.2017 року. Отже під позовну давність не потрапляють п'ять останніх платежів зазначених у графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди встановлених у додатку №1 до Договору про видачу траншу №0707/85 від 27.07.2007 року. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 03.06.2008 року позивач не міг такі проценти нараховувати. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 24.12.2009 року по 24.12.2012 року позовна давність не може бути застосована. Відповідач вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині заборгованості по кредиту у межах п'ятирічного строку позовної давності з 21.03.2012 року по 23.07.2012 року в розмірі 10652,08 доларів США. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10652,08 доларів США заборгованості по кредиту та 4339,31 грн. судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує, що судом правильно не застосовано строк позовної давності до вимог позивача, так як відповідач неодноразово визнавав борг, а саме, передавав заставні автомобілі , надавав довіреності на банк, з метою погашення боргу по кредитному договору. Відповідач 09.07.2014 року та 14.07.2016 року погашав кредит в розмірі 1337,94 доларів США. Також зазначає, що в 2011 році Банк направляв повідомлення про погашення саме простроченої суми боргу, а не просив погасити всю суму в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відтак не змінював терміну кредитування. Договором про видачу траншу сторони визначили термін повернення 23.07.2012 року, а також пунктом 5.1. погодили, що угода діє до повного виконання зобов'язань. Така ж умова міститься в кредитному договорі (пункт 7.1). В зв'язку з чим Банк нараховував відсотки і після 23.07.2012 року, так як це передбачали сторони в самій угоді. Крім того, Банк достроково не змінював строки кредитування.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27.07.2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0707/85, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 95 000 доларів США на термін до 23.07.2012 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно п.1.3 договору термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу Траншів кредиту, а також Графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу Траншів, але не пізніше 23.07.2012 р. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п. 2.3.3, 2.4.1 даної Угоди.

При цьому сторони погодили, що видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній угоді, а також у договорі про видачу траншу (п.п.1.1 - 1.3 кредитної угоди). Пунктом 6.8 цієї угоди сторони узгодили термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалістю у п'ять років.

31 липня 2007 року між сторонами укладено договір про видачу траншу № 0707/85/1, згідно умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 95000 доларів США відповідно до кредитної угоди № 0707/85 від 27.07.2007 року.

Згідно Додатку №1 до Договору про видачу Траншу від 27.07.2007 р. погашення Траншу кредиту і сплата відсотків за користування Траншем кредиту здійснюється в сумі й у терміни відповідно до Графіка погашення кредиту відсотків і винагороди згідно таблиці Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, де термін повернення кредитних коштів даного траншу - 23.07.12 року, що відповідає встановленому у кредитній угоді № 0707/85 від 27.07.2007 року терміну повернення усієї суми кредитних коштів.

Виконання зобов'язання позичальника за кредитною угодою від 27.07 2007 року забезпечено згідно п.3.1.1 Договором застави автотранспорту №0707/85ТЗ від 30.07.07 р..

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежого виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором та - як наслідок - утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» визначив її розмір станом на 02.03.2017 року в сумі 278 317,63 доларів США, з яких: 70 815,83 доларів США - заборгованість за кредитом, 75 400,23 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 132 101,57 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

При цьому, Банк, користуючись своїм правом як кредитора вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просив стягнути 70 815,83 доларів США заборгованості за кредитом та 75 184,17 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом безспірно встановлено факти отримання ОСОБА_1 коштів за договором кредиту від Банку, а також невиконання ним своїх зобов'язань за договором у встановлені строки та наявність у зв'язку з цим заборгованості.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду в частині стягнення з боржника на користь Банку заборгованості по тілу кредиту в сумі 70 815,83 доларів США, проте стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 75 184,17 доларів США вважає помилковим і таким, що не відповідає нормам закону.

Так, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Сторонами в кредитному договорі №0707/85 від 27.07.2007 року було погоджено строк кредитування, а саме: термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу Траншів кредиту, а також Графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу Траншів, але не пізніше 23.07.2012 р. (п.1.3 договору).

Таким чином, відсотки за користування кредитом підлягають до стягнення за боржника по липень 2012 року включно, а їх розмір, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, становить 45 705,10 доларів США (а.с. 6).

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності незастосування строків позовної давності в даному спорі не заслуговують на увагу апеляційного суду як такі, що суперечать нормам закону і обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Строк позовної давності за вимогами у даному спорі переривається фактом сплати боржником відсотків за користування кредитом 09 липня 2014 року в сумі 531,82 доларів США, а також 14 липня 2016 року в сумі 806,12 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6, 6 зв).

За таких обставин положення про позовну давність не можуть бути застосовані у даних кредитних правовідносинах, а до стягнення з відповідача на користь Банку підлягає до стягнення заборгованість по тілу кредиту в 70 815,83 доларів США, які стягнуті рішенням суду першої інстанції, та заборгованість по відсотках за користування кредитом по липень 2012 року в сумі 45 705,10 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, які складаються із судового збору, в сумі 49 767,81 грн..

Керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 75 184,17 доларів США та стягнення судового збору в сумі 59 524,20 грн. - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, ) заборгованість по відсотках за користування кредитом за кредитним договором № 0707/85 від 27.07.2007 року в розмірі 45 705,10 (сорок п'ять тисяч сімсот п'ять) доларів США, що за курсом 27,18 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2017 р. складає 1 242 264 (один мільйон двісті сорок дві тисячі двісті шістдесят чотири) гривні 62 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, ) 49 767 (сорок дев'ять тисяч сімсот шістдесят сім) гривень 81 копійку судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С. О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.