Справа № 191/977/19
Провадження № 2/191/214/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Твердохліб А.В.,

за участю секретаря - Яришевої Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2019 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходилися у шлюбі з 19 лютого 1946 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Черневської сільської ради Суземського району Брянської області РСФСР, актовий запис № 8. За час шлюбу на спільні сумісні кошти подружжя, вони збудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений будинок зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3116 від 25.06.1957 року. Вказаний будинок хоча і оформлений на ім'я ОСОБА_3, але є об'єктом права спільної власності подружжя, частки якої не визначені, але відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України є рівними, тому становлять Ѕ частину, кожному. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, який постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1, помер. Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку вищезазначеного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд. 30 квітня 1988 року ОСОБА_3 залишив заповіт ОСОБА_1 на усе належне йому майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіт посвідчено державним нотаріусом Синельниківської районної державної нотаріальної контори Лівінською Л.М., реєстр № 795.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, яка постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1. 30 квітня 1988 року ОСОБА_4 залишила на ім'я позивача заповіт.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_1 прийняв відповідно до ст. 549 Української РСР 1963 року.

22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтв про право власності на житловий будинок, тому що відсутні документи на майно померлих: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується постановами нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В зв'язку із зазначеним вище, позивач ОСОБА_1 просить суд: визнати за ним право приватної власності на: житловий будинок А - 1, загальною площею 87,4 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., господарські будівлі та споруди: сарай В - 1, гараж Г-1, погріб П-1, вбиральню Д-1, № 1-2 огорожу (металева сітка), № 3 колодязь (залізо - бетонні кільця), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 та смерті ОСОБА_4, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

До початку проведення судового засідання від позивача ОСОБА_1, надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Представником відповідача Синельниківської міської ради Н.Л. Денега надано суду заяву про відсутність заперечень проти позову та розгляд справи без участі представника сільради.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив та прийшов до наступного висновку.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 16 травня 1988року міським відділом РАГС Синельниківського виконкому Дніпропетровської УРСР, підтверджується факт смерті у м. Синельникове Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (а.с. 4). 30 квітня 1988 року ОСОБА_3 залишив заповіт на ім'я позивача. Спадщину після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 прийняв відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, що підтверджується заявою ОСОБА_8, як законного представника малолітнього ОСОБА_1 про прийняття спадщини, яка міститься в матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина - ОСОБА_4, яка мала право на обов'язкову частку в спадщині відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР. Тобто ОСОБА_1 успадкував 1/6 частку житлового будинку, а жінка спадкодавця ОСОБА_4 - 2/6 частку. Хоча спадщину вони обидва прийняли, але спадкових прав не оформили. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, яка постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1, померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 07 вересня 1989року міським відділом РАГС м. Синельникове Дніпропетровської області.

Після її смерті відкрилась спадщина на:

-Ѕ частку вищевказаного житлового будинку, як частку у спільному майні подружжя;

-2/6 частки зазначеного будинку, яку успадкувала після смерті чоловіка, тобто спадщина відкрилась на 5/6 частину житлового будинку.

30 квітня 1988 року ОСОБА_4 залишила заповіт на ОСОБА_1 на усе належне їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіт посвідчено державним нотаріусом Синельниківської районної державної нотаріальної контори Лівінською Л.М., реєстр № 794.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 прийняв відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, так як проживав на момент смерті з ОСОБА_4, що підтверджується довідкою квартального комітету № 16 від 13.03.2019 року.

Згідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР.

Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи, що оригінал правовстановлюючого документу - договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, посвідченого Синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3116 від 25.06.1957 року, на підставі якого житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить спадкодавцям: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у позивача відсутні, так їх втрачено. Але збереглася копія зазначеного правовстановлюючого документу та акт ввода в експлуатацію житлового будинку. Також підтвердженням того, що вищезазначений житловий будинок належить спадкодавцям є довідка КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 8 від 04.01.2019 року, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі зазначеного правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Зміна назви вулиці в м. Синельникове з «Ярославського» на «Ярослава Мудрого» відбулася згідно розпорядження Синельниківського міського голови від 16.02.2016 року № 31-р.

Враховуючи, що позивач прийняв спадщину за заповітом, з метою недопущення порушення спадкових прав позивача ОСОБА_1, що відповідає верховенству права, суд вважає, що позов, який є предметом даного судового розгляду, слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265ЦПК України, ст. ст. 1216-1217, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ч. 1 ст. 1225, ч. 1 ст. 1233, ч. 5 ст. 1268, ст. 1273 ЦК, суд,-

УХВАЛИВ:

Вимоги позивача задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на: житловий будинок А - 1, загальною площею 87,4 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., господарські будівлі та споруди: сарай В - 1, гараж Г-1, погріб П-1, вбиральню Д-1, № 1-2 огорожу (металева сітка), № 3 колодязь (залізо - бетонні кільця), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 та смерті ОСОБА_4, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Твердохліб