Головуючий у 1-й інстанції Киян Д.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретаря Тулянкіна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області, постановлену 12 грудня 2018 року у м. Маріуполі, у справі за скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 16 березня 2018 року ВП № 53581035, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулась до суду із даною скаргою, просила визнати не правомірною постанову державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі ГТУЮ у Донецькій області Осецького І.В. від 16 березня 2018 року ВП №53581035 із примусового виконання виконавчого листа № 263/823/17, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 06 березня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів прибутку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2017 року та до повнолітня дитини, про передачу виконавчого провадження до Бердянського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області та зобов'язання начальника Центрального ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області скасувати вищезазначену постанову та вжити заходів щодо повернення ВП №53581038 до Центрального ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що державний виконавець Центрального ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Осецький І.В. діяв в межах закону, тому не має підстав для скасування постанови про передачу виконавчого провадження до іншого відділу ДВС.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити судове рішення, яким задовольнити скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не була прийнята до уваги ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлюються особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання декількох виконавчих документів щодо одного боржника. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника має здійснюватися державним виконавцем, який перший відкрив виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Отже враховуючи, що ВП №53581035 було відкрите 16 березня 2017 року у Центральному ВДВС м.Маріуполя, а ВП №55169788 у Приморському ВДВС м.Маріуполя відкрите 28 листопада 2017 року, то провадження виконавчих дій мало здійснюватися у Центральному ВДВС. Відомостей про будь-які інші виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 відсутні.

Оскаржувана постанова, яка видана стягувачу ОСОБА_2, не містить підпису державного виконавця та відтиску печатки, що не відповідає встановленим законом вимогам до таких документів та є немотивованою.

В суді першої інстанції, було встановлено, що особа, яка прийняла оскаржувану постанову, Осецький І.В., вже не працює. Представником Центрального ВДВС м. Маріуполя в суді першої інстанції була Українська Яна Сергіївна - державний виконавець. Посадова особа, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушень допущених державним виконавцем Осецьким І.В., не залучалась, що є порушенням ч.3 ст.450 ЦПК України і суперечить ст.19 Конституції України.

Місцем проживання як боржника так і стягувача є Центральний район міста Маріуполя Донецької області. Передача ВП до міста Бердянськ Запорізької області не відповідає інтересам стягувача, оскільки суттєво перешкоджає в можливості брати участь у виконавчому провадженні, ознайомлюватися з матеріалами справи, давати пояснення, виявляти протиправні діяння та помилки, отримувати довідки, тощо. На утриманні ОСОБА_2 знаходяться дві малолітні дитини, а саме виконавче провадження стосується аліментних виплат на дитину, що має бути враховано при вирішенні питання визначення місця здійснення примусового виконання, а не за місцем знаходження земельної ділянки боржника.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги суду не направили.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, її представник ОСОБА_3 надав заяву про розгляд скарги за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Боржник ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про свідчить поштове рекомендоване повідомлення, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду не надавав.

Виходячи положень ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Представник Центрального відділу ДВС міста Маріуполя Українська Я.С., діюча на підставі довіреності, в суді апеляційної інстанції пояснила, що ВП №53581035 про примусове стягнення з боржника ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в провадженні Центрального ВДВС не перебуває, тому начальник ДВС не має повноважень на скасування постанови державного виконавця від 16 березня 2018 року про передачу ВП до іншого відділу ДВС.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відділу ДВС Українську Я.С., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 березня 2017 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя було видано виконавчий лист №263/823/17 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів прибутку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2017 року та до повнолітня дитини, який надійшов на примусове виконання до Центрального ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області.

16 березня 2018 року постановою державного виконавця Центрального ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Осецького І.В. матеріали виконавчого провадження №53581035 на підставі ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» передані до Бердянського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області, оскільки державним виконавцем встановлено, що боржник є власником 1/3 частини земельної ділянки 5,5583 га за адресою Запорізька область, Бердянський район Берестівська сільрада, а його борг станом на 15 березня 2018 року складає 27 396 грн.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч.1,ч.4 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюється їхні функції, належить стягувачу. Порядок передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаться Міністерством юстиції України.

Відповідно до ст.6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, з наступними змінами, виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державно виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Згідно копії ВП №55169788, витребуваного апеляційним судом за клопотанням стягувача, постановою державного виконавця Приморського відділу ДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Онищенко Я.А. від 08 грудня 2017 року, виконавчий документ постанова №266/3541/17, виданий 04 жовтня 2017 року Приморським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_5 на користь держави судового збору в розмірі 320 грн., повернуто стягувачеві на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Отже, на час прийняття постанови державного виконавця Центрального ВДВС від 16 березня 2018 року, що оскаржується, виконавче провадження відносно ОСОБА_5 у Приморському ВДВС міста Маріуполя не перебувало. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушення положень ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту ст.451 ЦПК , у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунуті допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, саме у спосіб визнання неправомірними та скасування постанов підлягають захисту порушені права стягувача.

Закон не передбачає повноваження суду, в порядку судового контролю за виконанням судових рішень приймати самостійні рішення у виконавчому провадженні, зокрема й скасовувати рішення державного виконавця або інших посадових осіб органів ДВС.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець Осецький І.В., чиї дії фактично оскаржуються і який визначений як сторона у справі, у Центральному ВДВС на час розгляду справи вже не працював.

Однак, у порушення вимог ч.3 ст.450 ЦПК України суд не вирішив питання про залучення до участі у справі іншої посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Сама по собі участь у справі представника ДВС за довіреністю наведених висновків не спростовує, адже відповідна ухвала про заміну сторони судом не постановлялась.

Крім того, зі змісту ухвали суду вбачається, що справа розглянута судом за участі заявника, її представника, представника ДВС, боржника, які давали пояснення, що підтвердила в судовому засіданні апеляційного суду представник ДВС.

Проте, у порушення вимог ч.1 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. В матеріалах справи відсутній технічний запис та протокол судового засідання. Натомість на а.с.16 є довідка секретаря судового засідання Рябова С.М. від 12 грудня 2018 року про те, що сторони в судове засідання не з'явились і фіксація судового процесу не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що постанова державного виконавця, яка була предметом розгляду суду першої інстанції, її копія, належним чином не посвідчена, не містить підпису державного виконавця. З її змісту вбачається, що прізвище боржника має відмінності в написанні, в одному випадку йдеться про стягнення з «ОСОБА_6», а в іншому про «ОСОБА_5», що залишилось поза увагою суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції вимогам статей 260, 263, 450, 451 ЦПК України не відповідає.

Суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для розгляду скарг на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, неповно з'ясував обставини справи, не дотримався встановленого ст. 89 ЦПК України принципу оцінки доказів, що відповідно вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текс судового рішення складено 05 лютого 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

Є.Є. Мальцева