Провадження № 22-ц/801/1567/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 рокуСправа № 127/21560/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Марчук В. С.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни, ОСОБА_2 про визнання незаконним посвідчення договору дарування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Бойка В. М. від 15 травня 2019 року (повний текст рішення складено 23 травня 2019 року), -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, за яким, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, посилаючись на частину першу статті 358 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), частину другу статті 177 Сімейного кодексу України (далі СК України), просила визнати незаконним посвідчення договору дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 та повернути Ѕ частину цієї квартири малолітній ОСОБА_3 .

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що квартира належала їй та її дочці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності. 03 жовтня 2017 року без її згоди як співвласника квартири та виділення в натурі своєї частки з цього нерухомого майна ОСОБА_4 уклала договір дарування, за яким Ѕ частину квартири подарувала ОСОБА_2 Вказувала, що право користування квартирою мала малолітня дочка ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому нотаріус не мала права посвідчувати договір без згоди батька дитини ОСОБА_5 та органу опіки і піклування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2019 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не уповноважена представляти інтереси малолітньої ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 відповідно до приписів статті 361 ЦК України не мала необхідності отримувати згоди ОСОБА_1 на розпорядження своєю часткою квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позову до приватного нотаріуса Скутельник І. А. про визнання недійсним договору дарування частки квартири як нікчемного.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції помилково трактував її заяву від 15 січня 2019 року про уточнення позовних вимог як заяву про зміну предмета позову і безпідставно не розглянув вимоги, яка була заявлена при поданні позовної заяви, про встановлення нікчемності договору дарування; безпідставно відхилив її клопотання про долучення до справи переліку майна, що перебуває в квартирі, засвідченого власноручним підписом ОСОБА_2 , який було подано на підтвердження фіктивності пункту 9 договору про те, що частка квартири перебуває у придатному для використання за цільовим призначенням стані. Вказувала, що суд першої інстанції не навів мотивів щодо відхилення доводів ОСОБА_6 про порушення при укладенні договору дарування норм матеріального права, на які вона посилалась у заяві про зміну позовних вимог від 15 січня 2019 року.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. посвідчено договір дарування частки квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 передала у власність безоплатно (подарувала) ОСОБА_2 належну її на праві власності Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 (а. с. 25 - 27).

Згідно з інформацією із державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 серпня 2018 року, право приватної спільної часткової власності від 03 жовтня 2017 року на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Скутельник І. А. Інша Ѕ частка зазначеної квартири належить ОСОБА_1 (а. с. 3).

Відповідно до статтей 55 та 124 Конституції України кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно, зокрема із порушенням установленого цим законом та/або затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 20 лютого 2012 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України порядку.

Разом з тим, як видно зі змісту позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог, як на підставу позову ОСОБА_1 посилалась на обставини, які, на її переконання, вказують про недійсність договору дарування, зокрема через відчуження частки квартири без її як співвласника згоди, без виділення часток кожного із співвласників в натурі, а також через порушення права на житло малолітньої ОСОБА_3

Частиною першою, третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, оскільки позовна заява та заява про уточнення позовних вимог не містили доводів щодо неправомірності дій нотаріуса під час посвідчення договору дарування, а вимоги про визнання договору дарування недійсним ОСОБА_1 у цій справі не заявляла, то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про безпідставність позовних вимог.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не розглянув заявленої при поданні позовної заяви вимоги про встановлення нікчемності договору дарування частки квартири, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Тобто для зміни предмета позову позивач до закінчення підготовчого засідання повинен подати письмову заяву із формулюванням нових (інших, ніж ті, що були заявлені у позовній заяві, матеріально правових (позовних) вимог). При цьому подання додаткової заяви про відмову від позовних вимог, які були заявлені від початку, закон не вимагає.

У позовній заяві позовна вимога була сформульована наступним чином: «прошу суд вирішити укладення договору - дарування від 03. 10. 2017 р нікчемним».

Натомість у поданому до закінчення підготовчого засідання письмовому клопотанні від 15 січня 2019 року ОСОБА_1 просила визнати незаконним посвідчення договору дарування Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 та повернути Ѕ частину цієї квартири малолітній ОСОБА_3 , а тому суд першої інстанції правильно оцінив це клопотання як заяву про зміну предмета позову.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року, справа № № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

При цьому, даючи оцінку доводам позивачки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не має повноважень захищати інтереси малолітньої ОСОБА_3 .

Так, відповідно до частин першої та другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Тобто, особа має право на звернення до суду у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів і лише у встановлених законом випадках до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися в інтересах інших осіб.

Зокрема, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (частина перша статті 59 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи малолітня ОСОБА_7 має батьків, які й уповноважені представляти її інтереси в суді, її баба ОСОБА_1 таких повноважень не має, а тому підстав досліджувати обставини щодо порушення прав малолітньої у зв`язку із укладенням договору дарування квартири суд не має.

Суд першої інстанції прийшов також до правильного висновку, що для відчуження частки у праві спільної часткової власності згода іншого співвласника не вимагається.

Згідно з статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Тобто, закон надає право співвласнику розпорядитися, зокрема й у будь-який спосіб відчужити свою частку у праві спільної часткової власності, не залежно від волі іншого співвласника. При цьому ні статус майна, яке залишається у спільній частковій власності, ні іншого співвласника (його права і обов`язки) щодо цього майна не змінюється.

Так само нормами закону не вимагається виділу у натурі частки майна , що є у спільній частковій власності, для його відчуження одним із співвласників. Таке виділення (одержання грошової компенсації від інших співвласників у разі його неможливості (частина друга статті 364 ЦК України)) можливе у будь-який час і незалежно від особи співвласника.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про безпідставність позовних вимог, надавши, зокрема належну правову оцінку обставинам, на які позивачка посилалась як на підставу позову, то її твердження в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не мотивував відхилення доводів щодо порушення при укладенні договору дарування норм матеріального права, на які вона посилалась у заяві про зміну позовних вимог від 15 січня 2019 року, на увагу не заслуговують.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 12 вересня 2019 року)

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис О. В. Ковальчук

підпис В. С. Марчук

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк