П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/2276/17

Номер провадження № 22-ц/824/487/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - ВербовоїІ.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Астахової О.О., у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Головне управління юстиції у місті Києва, Київська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва, заінтересована особа - Головне управління юстиції м. Києва, із заявою про встановлення юридичного факту, що він, ОСОБА_2, проживав разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті її смерті.

Заяву обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Заявник з кінця 2008 року проживав разом із померлою ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2, яка належала їй на праві приватної власності. Після реєстрації шлюбу 06 вересня 2009 року з ОСОБА_4, подружжя продовжило проживати у вказаній квартирі спільно з ОСОБА_3 та вести спільне господарство.

Квартира АДРЕСА_3 була надана на підставі ордеру на трьох осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6. У ОСОБА_3 після смерті чоловіка та сина іншої рідні не має, повторно шлюб вона не укладала. Враховуючи, що ОСОБА_3 потребувала допомоги та піклування через свій похилий вік, заявник на її прохання погодився опікуватися нею, зокрема купував за власні кошти продукти харчування, ліки, а після її смерті здійснив поховання. Проживаючи з ОСОБА_3 фактично однією сім'єю, після її смерті, вважаючи себе єдиним спадкоємцем заявник звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті останньої.

Однак, постановою державного нотаріуса від 16 червня 2016 року заявнику було роз'яснено, що для отримання спадщини йому необхідно встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до відкриття спадщини, що змусило його звернутись із даною заявою до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року (занесена до журналу судового засідання) Київську міську раду залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року (а.с.141-143) заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, 04 жовтня 2018 року ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними.

Скаржник зазначає, що родина ОСОБА_2 фактично створила сім'ю з померлою ОСОБА_3, відносились до неї як до рідної бабусі, а вона вважала його, ОСОБА_2, своїм сином. Після смерті ОСОБА_3 усі обов'язки з поховання беззаперечно взяв на себе ОСОБА_2

Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення чітко зазначив, що судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно проживав з кінця 2008 року у квартирі АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_3

Разом з тим, скаржник вважає, що ним надано суду належні та допустимі докази тих обставин, що він не тільки проживав разом зі своєю родиною у квартирі разом з ОСОБА_3, а й дійсно був пов'язаний з нею спільним побутом, між ними були взаємні права та обов'язки, що притаманні справжній родині.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року задоволено клопотання про поновлення ОСОБА_2 процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в судове засідання на 05 грудня 2018 року о 09 год. 45 хв.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник Київської міської ради - ОСОБА_8 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ГУЮ у місті Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, у зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за його відсутності.

Крім того, 03 грудня 2018 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив Київської міської ради, з відповідними підтвердженнями направлення його копії учасникам справи. Так, з копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, місцем його проживання є кімната в гуртожитку по АДРЕСА_9 Доказів того, що заявник брав участь у витратах по утриманню спірної квартири - не надано. Інформації щодо нарахування плати за комунальні послуги на гр. ОСОБА_2 у даній квартирі - відсутні. Крім того, заявником не надано жодних належних письмових доказів, що він надавав померлій ОСОБА_3 матеріальну допомогу, купував продукти харчування, предмети першої необхідності, сплачував комунальні послуги, тобто не доведені обставини, на які заявник посилався у своїй заяві. У зв'язку з наведеним не вбачається, що заявник взагалі проживав з померлою ОСОБА_3 однією сім'єю. В той же час, покази свідків підтверджують лише ті обставини, що заявник був знайомий з померлою, одна не містять інформації щодо ведення ними спільного господарства, а також щодо взаємних прав та обов'язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи скаржника та його представника, представника заінтересованої особи, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входила квартира АДРЕСА_5, яка належала померлій на праві приватної власності: Ѕ частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною радою народних депутатів 17 квітня 1995 року та інша Ѕ частина відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 серпня 2001 року після померлого ОСОБА_3 чоловіка - ОСОБА_5 (а.с.50, 51).

У спірній квартирі з 14 березня 1974 року по день смерті була зареєстрована ОСОБА_3 Інших зареєстрованих у встановленому законом порядку осіб у квартирі немає, що підтверджується відповідними довідками виданими КК «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва від 17 червня 2016 року №117 та №116 (а.с.11, 41, 42).

Як також вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2016 року заявник ОСОБА_2 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з якою він проживав однією сім'єю не менш як п'ять років до дня її смерті (а.с. 39).

Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що ним пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 та відсутні документи, які підтверджуються факт проживання однією сім'єю з померлою не менше 5 років (а.с. 18).

З матеріалів спадкової справи № 741/2016 щодо майна померлої ОСОБА_3 вбачається, що за життя остання заповіту не складала та інших спадкоємців у померлої не має.

З огляду на відсутність інших спадкоємців, крім заявника, який вважає себе спадкоємцем 4 черги щодо майна померлої ОСОБА_3, а також з урахуванням тих обставин, що спадщина є відумерлою, Київська міська рада не зверталась з позовом (в межах строку позовної давності), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутній спір про право, у зв'язку з чим заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Так, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_3, заявник посилався на те, що в 2008 році ОСОБА_3 запропонувала йому проживати в її квартирі, у зв'язку з тим, що потребувала допомоги у господарстві. З 2008 року він, заявник у справі, а з 2009 року разом із дружиною та по день смерті ОСОБА_3 вони проживали разом. Заявник допомагав ОСОБА_3 у придбанні продуктів харчування, займався іншими побутовими питаннями під час їх спільного проживання. А тому, як особа, що проживала однією сім'єю зі спадкодавцем не менш ніж п'ять років до відкриття спадщини, має право спадкувати за ОСОБА_3 як спадкоємець четвертої черги.

Залишаючи без задоволення заяву, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності не підтверджують факт ведення спільного господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також їх взаємних прав та обов'язків, тобто обставини, на які посилається заявник, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову ВеликоїПалати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема оскаржуваного рішення, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду показали, що після смерті чоловіка за ОСОБА_3 доглядали різні люди, які постійно змінювались. З 2009 року з ОСОБА_3 почав проживати заявник, який доглядав за нею, купував їй продукти, возив до лікарні. Померла була задоволена спільним проживанням із заявником та його сім'єю.

Також, як вбачається з довідки про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва, виданої ОСОБА_2 16 січня 2015 року СКП «Спецкомбінат Лісове кладовище», заявник 16 січня 2015 року здійснив поховання померлої ОСОБА_3 на кладовищі Лісове (а.с. 13). За даними додатку №1 до Договору-замовлення №7.19186.3 на організацію та проведення поховання від 15 січня 2015 року, ОСОБА_2 було сплачено 1 053 грн. 32 коп. за надання послуг з поховання ОСОБА_3 (а.с. 14).

Проаналізувавши вимоги діючого законодавства України, відповідну судову практику, враховуючи обставини, встановлені в ході розгляду даної справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявник ОСОБА_2 дійсно проживав з кінця 2008 року у квартирі АДРЕСА_6 разом із ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та здійснив її поховання після смерті.

Що стосується висновків суду першої інстанції в частині того, що заявником не доведено, що він був пов'язаний з померлою ОСОБА_3 спільним побутом та вони мали взаємні права та обов'язки, не відповідають обставинам справи та спростовуються, зокрема, показами свідків, допитаних у суді першої інстанції.

Так, в ході розгляду справи заявником надані квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 67-71), які у сукупності з іншими доказами свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом та вели спільне господарство.

За даними акту обстеження житлово-побутових умов від 16 червня 2017 року, затвердженого начальником ЖЕД-411 ОСОБА_13, у квартирі АДРЕСА_7 проживає сім'я ОСОБА_2 з дружиною та малолітньою дитиною. Зі слів ОСОБА_2 він жив однією сім'єю з ОСОБА_3 з 2009 року по день її смерті (а.с. 118).

Також, в ході перегляду оскаржуваного рішення, скаржником надано, а судом долучено до матеріалів справи, копії звернення ОСОБА_2 до начальника Дніпровського УП ГУ НП України в місті Києві, з відповіддю на нього, з яких вбачається, що 04 грудня 2008 року діючий на той час співробітник Дніпровського РУГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_2 звертався до керівництва з рапортом про зміну складу сім'ї, а саме у зв'язку із залученням до членів родини ОСОБА_3 зі місцем фактичного проживання: АДРЕСА_8

Повторно надати відповідь на звернення ОСОБА_2 від 04 грудня 2008 року не вбачається можливим, у зв'язку із закінченням строків зберігання документів, термін яких 5 років.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення суду, не звернув належної уваги на тривалість проживання ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі з померлою ОСОБА_3, не надав у повній мірі оцінку показам свідків та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у їх сукупності та співставленні, а також не врахував, що заявник є учасником АТО.

Колегія суддів дійшла висновку, що в ході розгляду справи заявником доведено факт його проживання з ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_8, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3

Виходячи зі змісту п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення не можна назвати законним та обґрунтованим, висновки суду першої інстанції не відповідають в повній мірі обставинам справи, у зв'язку з чим наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи: Головне управління юстиції у місті Києва, Київська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,- задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 проживав разом з ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_8, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова