РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/3975/18

Провадження № 22-ц/4815/607/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут»;

відповідач Мельничук ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року у складі судді Кушнір Н.В., ухвалене в м. Рівне о 09 год. 01 хв., повний текст рішення складено 12 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», ч.2 ст.13 «Про ринок природного газу», п.22 «Правил постачання природного газу», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за № 1382/27827, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно із умовами договору. Такі обов`язки відповідачка не виконує в порушення закону, а тому виникла необхідність стягнути з неї заборгованість в судовому порядку. Просив стягувати з відповідача заборгованість за надані послуги з газопостачання у сумі 11 150 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Рівнегаз збут» 11 150 грн. 89 коп. за надані послуги з газопостачання та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком боржника виконати свої зобов`язання за договором та обґрунтоване тим, що попри відсутність між сторонами письмового договору про надання послуг з газопостачання, мало місце фактичне виконання сторонами умов договору, що вказує на наявність між ними договірних відносин,

а фактично укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови сторонами погоджені, договір ними виконувався, жодних претензій до позивача з приводу його умов відповідач не пред`являв, а відтак зобов`язання за цим договором підлягають обов`язковому виконанню.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження та встановлення фактичних обставин справи, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що рішення було ухвалене неповноважним суддею, взагалі невідомою особою, оскільки клопотання сторони відповідача надати посвідчення суддею для встановлення повноважень залишилося без задоволення. Стверджує, що матеріали справи не містять жодного доказу укладення договору, як-от існування передбаченої Правилами № 2496 заяви-приєднання або документальних доказів здійснення оплати рахунку постачальника за поставлений природній газ і навіть виготовлення позивачем та направлення відповідачці такого рахунку. Додає, що натомість матеріали справи містять докази того, що відповідач не є споживачем послуг ТОВ «Рівнегаз збут», оскільки в передбаченому Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відмовився від них, що підтверджується заявою-відмовою від пропонованих умов договору постачання природного газу від 22.12.2017р., яка підписана ОСОБА_3 від родини ОСОБА_4 , у тому числі і від ОСОБА_2 .. Звертає увагу, що ні ПАТ «Рівнегаз», ні ТОВ «Рівнегаз збут» не є та не можуть бути постачальниками природнього газу в с. Кустин Рівненського району, оскільки там відсутні мережі постачання та розподілу природнього газу, які належали б їм. Вважає помилковим висновок суду про те, що прострочення виконання зобов`язань відповідачкою виникло на підставі Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999р. № 2246, оскільки та втратила чинність до початку виникнення спірних правовідносин. Доводить, що місцевим судом не було з`ясовано фактичних обставин справи щодо обсягів спожитого природного газу, а акт перевірки пломб газового лічильника від 18.2.2017р. з показниками лічильника газу не може бути належним доказом, оскільки цей папір не має необхідних реквізитів, зокрема, назви, підпису та ознак затвердження. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «Рівнегаз збут» просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну та необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Газопостачання споживачу за цією адресою надається за особовим рахунком НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_5 ..

З 01 листопада 2015 року по 01 березня 2018 року на вказаний особовий рахунок за вказаною адресою від Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації надходила субсидія з періодом її призначення з 01 травня 2015 року по 31 березня 2018 року.

З серпня 2015 року по березень 2017 року для ОСОБА_6 надавалися 25 % пільгова знижка з оплати послуг з газопостачанння відповідно до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і пільга припинена у зв`язку з смертю пільговика.

17 жовтня 2017 року по особовому рахунку проведено повну оплату заборгованості за вересень 2017 року в сумі 7 037 грн. 00 коп. на показник лічильника природного газу 56 2999 м.куб.

З жовтня 2017 року по липень 2018 року ТОВ «Рівнегаз збут» надано послуги з газопостачання на суму 20 957 грн. 19 коп., з яких оплачено 3 962 грн. 84 коп. та надійшло субсидії в сумі 5 842 грн. 80 коп..Заборгованість в сумі 11 150 грн. 89 коп. власником житлового будинку не оплачена у зв`язку з чим 11 червня 2018 року позивач звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання з ОСОБА_5 в сумі 10 128 грн. 07 коп., проте у зв`язку із смертю 24 лютого 2012 року боржника відмовлено у видачі судового наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2018 року ТОВ «Рівнегаз збут» було надіслано на адресу відповідачки лист щодо необхідності укладення договору постачання природного газу для здійснення санкціонованого відбору природного газу (а.с 9).

У відповідь на лист 15 серпня 2018 року представник відповідача на лист направив пропозицію щодо укладення договору з питань забезпечення природним газом домоволодіння, договір оферти використання його особистого часу, вимога про повернення 72 545 грн. 04 коп. як плату за власний, бо є громадянином України, природний газ за фіктивний договір з травня 2015 року по квітень 2018 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме довідки №131360280, право власності на житловий будинок за вказаною адресою зареєстровано за відповідачем на підставі свідоцтв про право на спадщину №1367 від 04 вересня 2017 року та №1293 від 04 вересня 2017 року.

Як встановлено судом, постачання природного газу позивачем відповідачу здійснюється на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831. Умови цього договору є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) та Перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам.

Згідно із Переліком, постачальником природного газу на території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу ПАТ «Рівнегаз» є ТОВ «Рівнегаз збут».

Покликання апеляційної скарги на те, що на території с. Кустин Рівненського району Рівненської області ні позивач, ні ПАТ «Рівнегаз» не є постачальником природнього газу спростовуються як вказаним Переліком, так і нормами закону.

Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник природного газу - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (п. 27), а оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 17).

Також, згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню та полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів, а розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його Фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

ТОВ «Рівнегаз збут» є суб`єктом господарювання, який з 01.07.2015 року на підставі ліцензій, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) №1647 від 28.05.2015 року та №653 від 16.05.2018 року здійснює господарську діяльність з надання населенню, бюджетним установам та організаціям, промисловим підприємствам, а також іншим юридичним особам послуг з постачання природного газу та проводить з ними розрахунки за спожитий природний газ.

На підставі вимог статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758, від 22.03.2017 р. № 187 та від 19.10.2018 року № 867, затверджені Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (надалі - Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів) та Переліки постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам.

ТОВ «Рівнегаз збут» є єдиним постачальником природного газу на території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу ПАТ «Рівнегаз» (оператор ГРМ), на якого покладені спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам Рівненської області. Оператором ГРМ, який здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою всім категоріям споживачів Рівненської області є ПАТ «Рівнегаз».

Твердження апелянта про те, шо ТОВ «Рівнегаз збут» не може бути постачальником природного газу у зв`язку з відсутністю у позивача газорозподільних систем є хибним та суперечить вимогам статті 37 Закону України «Про ринок природного газу», адже лише оператор газорозподільної системи, а не постачальник природного газу, відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток газорозподільної системи, якою він користується (ст. 37 Закону).

Що стосується покликань відповідача, викладених в апеляційній скарзі, щодо безпідставності позовних вимог з огляду на відсутність між нею та позивачем договору про надання послуг із газопостачання, то вони апеляційним судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання побутового споживача до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язок).

Сторонами по справі визнано той факт, що договір про надання послуг з постачання газу у письмовій формі між ними не укладався. Проте, відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не містить положень про те, що недотримання письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг тягне за собою недійсність відносин щодо фактичного надання таких послуг та звільняє споживача від їх оплати.

Апеляційний суд приходить до переконання, що згода відповідачки про приєднання до умов Договору підтверджується фактом споживання нею природного газу, який у свою чергу, встановлений у акті перевірки стану пломб газового лічильника від 18 грудня 2017 року, де зафіксований показник лічильника газу споживача та частковою оплатою поставленого природного газу.

Таким чином, фактичне виконання сторонами умов договору свідчить про наявність між ними договірних відносин. Фактично укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови сторонами погоджені, договір ними виконувався,

що свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження ними усіх його умов.

Жодних претензій до позивача з приводу його умов відповідач не пред`являв.

Доводи апеляційної скарги про те, що на адресу позивача надано заяву відмову від пропонованих послуг, яка підписана ОСОБА_3 від родини Мельничуків, тобто і від імені відповідачки в тому числі, не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.

Так, довідка №131360280 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджує, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 з 04 вересня 2017 року.

Як визначено п. 5 розділу III Правил, якщо в результаті зміни власника об`єкта споживача є необхідність укладення договору постачання природного газу з новим власником, такий споживач (новий власник) повинен самостійно звернутися до постачальника з відповідною заявою про укладення договору постачання природного газу.

Виходячи з того, що звернення мало місце від імені ОСОБА_3 , а після набуття права власності на вищевказаний житловий будинок ОСОБА_2 до ТОВ «Рівнегаз збут» із заявами про укладення договору постачання природного газу або до будь-якого іншого постачальника природного газу не зверталась, хоча статтею 13 Закону України «Про ринок природного газу» на споживача покладений обов`язок по укладенню договору постачання природного газу.

Як встановлено судом, 19 липня 2018 року позивач направив відповідачці лист № щодо необхідності укладення договору постачання природного газу для здійснення санкціонованого відбору природного газу, на який від відповідачки надійшло звернення від 14.08.2018 про відмову в укладенні договору та повернення на рахунок ОСОБА_3 коштів, сплачених товариству за спожитий природний газ за період з липня 2015 року по квітень 2018 року. Письмової заяви до оператора ГРМ - ПАТ «Рівнегаз» про припинення розподілу природного газу на її об`єкт ОСОБА_2 не подавала.

Що ж стосується покликань апелянта на те, що оскаржуване рішення ухвалене неповноважним складом суду з тих причин, що його клопотання про пред`явлення суддею посвідчення було відхилене, то вони апеляційним судом до уваги не беруться як такі, що суперечать нормам діючого законодавства.

Частиною 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначені обов`язки судді, а гл. 6 розділу ІІІ ЦПК України порядок проведення відкритого судового засідання у позовному провадженні, в якому і був розглянутий даний спір, і жодна з цих норм не передбачає обов`язку головуючого судді в судовому засіданні пред`являти посвідчення судді учасникам справи для підтвердження своєї особи.

Оцінивши всі обставини справи в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідачкою не було виконано належним чином зобов`язання перед позивачем по сплаті послуг за постачання природного газу, чим порушено умови фактичного договору та норми чинного законодавства, у зв`язку з чим вимога позивача є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Розрахунок вартості спожитого природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , по особовому рахунку № НОМЕР_1 проведений позивачем у відповідності до пункту 13 розділу III Правил, пункту 4.4 розділу IV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, та відповідачкою не спростований.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.