ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2802/18
провадження № 2/753/596/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Лавро А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „МЕДГАРАНТ" про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.03.2013 року Сихівським районним судом м. Львова було винесено рішення, яким патент на корисну модель № НОМЕР_1 визнано недійсним та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Медгарнант» судові витрати в розмірі 9995, 28 грн. Позивач вважає, таке рішення неправомірним, оскільки він є власником патенту на корисну модель № НОМЕР_1 , однак при винесенні рішення суд не врахував дані обставини. В зв`язку з чим, звернувся до суду з позовом про стягнення коштів в розмірі 9995,28 грн. та збитків за створення патенту України на корисну модель № НОМЕР_1 , №НОМЕР_2 в розмірі 2450000 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, просив проводити розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача, проти позову заперечував, надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

01.03.2013 року Сихівським районним судом м. Львова було винесено заочне рішення, відповідно до якого було визнано недійсним патент на корисну модель № НОМЕР_1 від 10.09.2008 року, власником якого є ОСОБА_1 та стягнуто з останнього на користь ТОВ «Медгарант» судовий збір в розмірі 9950,78 грн. /а.с.6-9/.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області рішення від 01.03.2013залишено без змін /а.с.10-11/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 01.03.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 вересня 2013 року було відхилено, а рішення судів попередніх інстанцій було залишено без змін /а.с. 15-21/.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно ж до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про охорону авторських прав і суміжних прав», який охороняє особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов`язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва - авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права.

Крім того, авторське право та суміжні права регулюються главою 36 та 37 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, відносини, що стали підставою для звернення до суду позивачем регулюються главою 39 Цивільного кодексу України та Законом України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь- якій сфері технології.

Таким чином, з вказаного вбачається, що оскільки предметом позову є відшкодування збитків за оформлення патенту на корисну модель, то в такому випадку положення Закону України «Про охорону авторських прав і суміжних прав» не підлягають застосуванню, а відтак здійснення позивачем розрахунку на підставі положень такого закону є безпідставними.

Безпідставним є посилання позивачем і на Закон СРСР «Про винаходи СРСР», оскільки даний нормативно-правовий акт втратив свою чинність із набранням чинності Законом України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 15.12.1993 року.

Таким чином, оскільки Закон СРСР «Про винаходи СРСР» не є чинним на сьогодні, то його положення не підлягають застосуванню, а відтак здійснення позивачем розрахунку на підставі положень такого закону є необгрунтованим.

Щодо вимог про стягнення рішенням коштів в розмірі 9995,28 грн., слід зазначити наступне.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що він є ветераном війни, а відтак згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» звільнений від сплати судових витрат.

Разом з тим, така позиція на думку суду є хибною та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентувався ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України» (в редакції чинній станом на момент прийняття судового рішення - 01.03.2013 року). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» (в редакції чинній станом на момент прийняття судового рішення - 01.03.2013 року) ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Таким чином, вказаний вище нормативно-правовий акт чітко визначає, що ветерани війни звільняються від сплати судових витрат виключно при розгляді справ щодо їх соціального захисту, зокрема щодо реалізації прав, визначених ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Разом з тим, відносини щодо визнання недійсним патенту України на корисну модель № НОМЕР_1 не відноситься до категорії справ, що пов`язана з розглядом питань щодо соціального захисту ОСОБА_1 , а також жодним чином не зачіпає його соціальні права як ветерана війни.

Судовий збір у справі № 2-855/11 стосувався прав інтелектуальної власності, що виникли на підставі Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі», а тому положення ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» щодо звільнення від сплати судових витрат не застосовуються до позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України» (в редакції чинній станом на момент прийняття судового рішення - 01.03.2013 року) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 4 ч. 3 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України» (в редакції чинній станом на момент прийняття судового рішення - 01.03.2013 року) до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз.

Крім того, згідно із п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

Відповідно до ч. 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України» (в редакції чинній станом на момент прийняття судового рішення - 01.03.2013 року), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оцінюючи належність, допустимість а також достатній взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, скільки позивачем не доведено наявність шкоди завданої внаслідок протиправних дій відповідача на які останній посилається в позовній заяві, як на обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 258, 259, 264, 268, 265, 212 -218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ „МЕДГАРАНТ" про стягнення 9 995 грн. 28 коп. судових витрат, встановлених заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 1.03.2013 року, 2 450 000 грн. матеріального збитку за створення патенту України на корисну модель № НОМЕР_1 , патенту України на корисну модель №101012 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :