Справа № 226/572/19

Провадження № 2-о/226/61/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Орлової О.В.,

заявника ОСОБА_1,

заінтересованої особи: Мирноградського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Мирнограді Донецької області справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в обґрунтування якої зазначила, що 03.04.2018 року в м.Макіївка Донецької області помер її чоловік ОСОБА_2. Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2, оскільки той помер на тимчасово окупованій території України в м.Макіївка Донецької області та відсутній медичний документ про його смерть встановленого зразка. Просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 03 квітня 2018 року в м.Макіївка Донецької області.

В судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами.

Представник заінтересованої особи до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника, заперечень не має.

Судом встановлено, що заявник є дружиною особи, яку просить визнати померлою (а.с.9).

26.02.2019 року Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику відмовлено у проведенні реєстрації смерті ОСОБА_2 через відсутність документів, які є підставою для державної реєстрації смерті, а саме лікарського свідоцтва про смерть встановленої форми або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час (а.с.6).

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що вона тривалий час перебуває в дружніх стосунках з сімєю заявника. Їй відомо, що чоловік заявника ОСОБА_2 помер 03.04.2018 року в місті м.Макіївка Донецької області.

Вислухавши заявника, свідка та дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

На підставі п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», Кабінету Міністрів доручено у тижневий строк ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість.

На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», яка набрала чинність 11 листопада 2014 року і абзацом другим пункту 3 якої зобовязано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств, організацій, що належать до їх сфери управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м.Макіївка Донецької області включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті ОСОБА_2

Таким чином, зазначений юридичний факт знайшов підтвердження у судовому засіданні, оскільки заявником, а також поясненнями свідка було доведено факт смерті ОСОБА_2 померлого 03.04.2018 року.

При цьому, надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 259, 263-265, 268, 273, 315-317, 293, 294, 319, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, селище Горького, АДРЕСА_1, зареєстрована як внутрішньо переміщена особа: 85327, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; заінтересована особа: Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місцезнаходження: 85320, м.Мирноград Донецької області, вул.Соборна, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в , про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 3 квітня 2018 року в місті Макіївка Донецької області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.А.Рибкін