Єдиний унікальний номер 235/2814/18 Номер провадження 22-ц/804/401/19
Єдиний унікальний номер 235/2814/18 Головуючий у 1 інстанції Величко О.В. Номер провадження 22-ц/804/401/19 Суддя-доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І, Космачевської Т.В.

за участю секретаря судового засідання Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, треті особи: Покровська районна державна адміністрація Донецької області, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання договору оренди недійсним та визнання укладеної додаткової угоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест»

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду у місті Покровську Донецької області о 10-51 години, повний текст судового рішення складений 18 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що між ТОВ «Бета-Агро-інвест» та ОСОБА_3 було укладено 2 договори оренди землі: договір оренди землі від 20 серпня 2007 року на 10 років та договір оренди землі від 26 травня 2010 року на 7 років. 24 червня 2017 року вони вручили листа відповідачу, в якому висловили намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди. 21 липня 2017 року від ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вона відмовилася від продовження строку договору (невідомо якого). На дану заяву позивач 31 липня 2017 року та 07 серпня 2017 року направив 2 листи, у яких вони цікавилися підставами відмови від продовження строку дії договорів та запропонували нові покращені умови оренди, а також просили повідомити причини небажання продовжити договір. Відповіді від відповідача не отримали. В подальшому їм стало відомо, що ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 уклали 2 договори оренди. Просили визнати недійсним договір оренди землі від 1 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 та земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2, визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 20 серпня 2007 року та 26 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Бета-Агро-інвест».

Рішенням Красноармійського міськрайонного суд Донецької області від 18 жовтня 2018 року в задоволені позовних вимог ТОВ «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, третя особа : Покровська райдержадміністрація (відділ реєстрації), головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання договору оренди недійсним та визнання укладеної додаткової угоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бета-Агро-інвест» просили рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що рішення суду є назаконним, необґрунтованим, з огляду на ту обставину, що переважне право позивача на поновлення договорів оренди було і залишається порушеним; в постанові ВС від 18 січня 2018 року у справі № 910/12017/17 вказано, що баланс захисту прав орендодавця та орендаря полягає в тому, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; а орендар, який належно виконував свої обов'язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами. З боку позивача, як належного та добросовісного орендаря були виконані всі 4 необхідні умови задля реалізації свого переважного права оренди; ОСОБА_3 повела себе недобросовісно по відношенню до позивача, не повідомивши про свій намір укласти договір з новим орендарем та не висловивши істотні умови, які її влаштовують; ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 уклали договір на менш вигідних умовах, ніж було запропоновано позивачем, а саме, у оскаржуваному договорі передбачена орендна плата у розмірі 5 % від НГО (23888,63 грн.) - з 2 ділянок, в той час як позивач пропонував 5 % у 2017 році (23887,44 грн. - сумарно за 2 ділянки) та 6 % у 2018 році (28664,92 грн. - сумарно за дві ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

В обґрунтування зазначив, що судом вірно встановлені фактичні обставини справи, визначений зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, в рішенні надана мотивована оцінка кожному аргументу, наведеному учасниками справи, правильно визначені норми права. Суд вірно розцінив лист ОСОБА_3 від 12 липня 2017 року як заперечення на повідомлення позивача про намір на продовження дії договору оренди землі від 20 серпня 2017 року. Через не бажання продовжувати договірні відносини з позивачем, неналежне виконання ним договору, строк дії якого припинився, закінченням строку, на який його було укладено, а саме 20 серпня 2017 року, в такому випадку переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі припинилося відповідно до вимог ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи до суду не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідачі ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, представник третьої особи Покровської районної державної адміністрації Донецької області надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, присутніх осіб, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,4996 га, кадастровий номер НОМЕР_2, та земельної ділянки площею 6,4996 га кадастровий номер НОМЕР_1, що розташовані на території Іванівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, 20 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Бета-Агро-Інвест» укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,4996 га на 10 років, 26 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Бета_Агро-Інвест» укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,4996 на 7 років. Листами № 150Д та № 173Д від 20 червня 2017 року позивач повідомив відповідача ОСОБА_3 про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення Договорів оренди, до яких долучив проекти додаткових угод. 12 липня 2017 року ОСОБА_3 відмовилась від продовження строку дії договорів, листми від 31 липня 2017 року за № 316Д та від 07 серпня 2017 року № 330Д позивачем запропоновані нові умови договорів, зокрема щодо підвищення орендної плати, позивач сплачував відповідачу орендну плату: в січні 2015 році - у розмірі 8128,25 грн., в листопаді 2015 році - 9972,98 грн. в вересні 2016 році - 8197,33 грн., в листопаді 2016 році -4963,24 грн., в грудні 2017 році - 1297,89 грн., та 1297,89 грн., 01 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір оренди землі на 2 земельні ділянки загальною площею 12,9992 га ріллі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутнє волевиявлення відповідача на укладення додаткових угод, вона не підписала проекти угод, надала лист про наявність заперечень на поновлення договорів протягом місяця з моменту звернення позивача із листом про продовження строку дії договору до закінчення терміну дії спірних договорів, сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору, лист відповідача свідчить про відмову в поновленні спірного договору оренди земельної ділянки, тобто переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі припинилось, що свідчить також про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 01 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТОВ «Бета-Агро-інвест» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем (т.1 арк.спр.3-10).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 01 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Бета-Агро-інвест» не є стороною зазначеного договору (т.1 арк..спр.98-100). Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Пунктами 8, 27-30, 35-39 договору оренди землі від 20 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Бета-Агро-інвест», встановлені права та обов'язки орендодавця та орендаря, умови укладення, зміни, припинення і поновлення цього договору (т.1 арк..спр. 31-34).

Підстави поновлення договору оренди землі передбачені в ч. 2-5, 6 ст. 33 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон).

Так, перша підстава поновлення передбачена частинами 2-5 ст.33 Закону: орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Друга підстава поновлення передбачена в частині 6 ст.33 Закону - у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Бета-Агро-інвест» посилались на положення ст.33 Закону та фактично доводили наявність підстав для поновлення, передбачені частинами 2-5 даної статті Закону.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Судом першої інстанції було достовірно встановлено, що ТОВ «Бета-Агро-інвест» згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі» з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, надсилав відповідачу листи-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди - 20 червня 2017 року (т.1 арк. спр. 40-42), 31 липня 2017 року (т.1 арк.спр.60-61), до яких були додані проекти додаткових угод (т.1 арк. спр. 43-44, 62-63).

Але листом від 12 липня 2017 року відповідач повідомила, що відмовляється від подовження строку дії договору оренди (т.1 арк.спр.53).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що переважне право позивача на поновлення договору оренди від 20 серпня 2007 року не було порушено, оскільки було відсутнє волевиявлення відповідача на таке поновлення.

В той же час є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо несвоєчасного повідомлення про намір поновлення договору оренди від 26 травня 2010 року.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо поновлення даного договору оренди виходив з того, що строк дії договору закінчився 26 травня 2017 року, позивач повідомив про намір продовжити його дію 20 червня 2017 року, тобто після спливу дії договору, тому відсутній юридичний факт для поновлення договору оренди у зв'язку з порушенням процедури реалізації переважного права на укладення договору - несвоєчасного повідомлення орендарем про свій намір про поновлення договору оренди.

Але суд не звернув уваги на такі обставини справи та вимоги закону.

Згідно з пунктом 8 договору оренди землі, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Бета-Агро-Інвест» 26 травня 2010 року договір укладено на 7 років; п. 42 - договір набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації. 27 грудня 2010 року проведена державна реєстрація договору (т. 1 арк. спр. 29).

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статті 20 цього Закону, в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що він набирає чинності з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Отже строк дії спірного договору оренди земельної ділянки починається з моменту державної реєстрації, оскільки при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо початку дії його строку саме з цього моменту, тому строк його дії закінчується 27 грудня 2017 року.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при розгляді позовних вимог в частині визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 26 травня 2010 року неправильно застосовано норми матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення в цій частині з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Матеріалами справи встановлено, що в пунктах 8, 27-30, 35-39 договору оренди землі від 26 травня 2010 року, укладеноо між ОСОБА_3 та ТОВ «Бета-Агро-інвест», встановлені права та обов'язки орендодавця та орендаря, умови укладення, зміни, припинення і поновлення цього договору (т.1 арк..спр.26-29).

ТОВ «Бета-Агро-інвест» згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі» з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, надсилав відповідачу листи-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди - 20 червня 2017 року (т.1 арк.спр.15-17) та 07 серпня 2017 року (т.1 арк.спр.55-56); до яких були додані проекти додаткових угод (т.1 арк.спр.18-19, 57-58).

Але листом від 12 липня 2017 року відповідач повідомила, що відмовляється від подовження строку дії договору оренди (т.1 арк.спр.53).

Отже, підстави для поновлення договору оренди на новий строк, визнання укладеними додаткової угоди до договору оренди від 26 травня 2010 року, передбачені частинами друга - п'ята статті 33 Закону України «Про оренду землі» відсутні.

В іншій частині доводи апеляційної скарги безпідставні.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені в постанові Верховного суду від 18 січня 2018 року у справі №910/12017/17 необґрунтоване.

На підставі ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Згідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

По даній справі жодні обставини раніше рішенням суду не були встановлені.

Так само є безпідставним посилання в апеляційній скарзі на висновок, викладений в постанові Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-2539цс16, а саме: «За відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною».

В той же час в тексті постанови Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-2539цс16 зазначено наступне: «За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною».

Отже поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною у разі одночасного існування двох обставин - відсутність заперечень щодо поновлення договору оренди землі та відсутність попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем.

По даній справі достовірно було встановлено, що на пропозицію орендаря продовжити строк дії договору оренди, орендодавець відповів відмовою, тобто заперечував щодо поновлення договору оренди землі.

В іншій частині доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції розглянув справу формально та не дав належної оцінки всім обставинам справи та доводам сторін.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 26 травня 2010 року.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, треті особи: Покровська районна державна адміністрація Донецької області, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі від 26 травня 2010 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 06 лютого 2019 року

Головуючий