справа № 522/993/17 головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/1689/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1744.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що22 вересня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різницю у поглядах на життя та різницю характерів. Втративши почуття любові та поваги один до одного, сторони не вживали заходів до примирення. Примирення є неможливим, а подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечитиме моральним принципам та інтересам позивача.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення було прийнято заочно вперше, оскільки всі попередні рішення Приморського суду міста Одеси по цій справі було скасовано у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції справи. Оскаржуване рішення не підпадає під визначення повторного заочного рішення і ОСОБА_1 мала право подати заяву про перегляд заочного рішення, однак, суд незаконно відмовив їй у перегляді заочного рішення. Відповідач зазначає, що вона не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, повісток не отримувала жодного разу. Посилання у рішенні на інформаційні листи кур`єрської служби доставки, які містяться у матеріалах справи, є безпідставними. При вирішенні спору суд діяв формально та не мав підстав для розірвання шлюбу без участі сторін та обговорення можливості примирення між ними. Суд не врахував наявність малолітньої дитини, не забезпечив участі у судовому засіданні обох сторін та не вжив заходів до примирення подружжя. Позивач по справі особисто в суді присутнім не був та не висловив свою категоричну позицію з приводу неможливості примирення та збереження молодої сім`ї. Відповідач зазначає, що у сім`ї дійсно виникли труднощі, однак, вони є тимчасовими. Між сторонами виникають суперечки з приводу спільного проживання та виховання дитини. Однак, сторони люблять один одного, а всі негаразди найближчим часом закінчаться та вони примиряться. Сварки завжди закінчувалися примиренням та розумінням необхідності бути разом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що судом здійснено всі необхідні дії у розумінні ст. 128 ЦПК України щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Позивачу неодноразово вручалися повістки для направлення відповідачу у справі. Відповідач також повідомлялася про розгляд справи засобами мобільного зв`язку. Позивач неодноразово наголошував на тому, що примирення є неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам.

Під час розгляду апеляційної скарги відповідач повідомлялася судом повісткою про дату, час та місце розгляду, однак, повістка повернулась до суду апеляційної інстанції за закінченням терміну зберігання.

В зв`язку з цим, секретарем судового засідання неодноразово була здійснена спроба повідомити відповідача телефонограмою про час та місце судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Відповідач ОСОБА_1 , дізнавшись з телефонного дзвінка, що телефонує секретар судового засідання, відмовилась продовжувати розмову та отримати повідомлення про час та місце судового розгляду справи, пославшись на зайнятість та вказавши, що передзвонить пізніше. Однак, після цього не телефонувала та на телефонні дзвінки відповідати перестала (а.с.70, Т.2).

Також відповідач була повідомлена про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції шляхом розміщення 26 квітня 2019 року оголошення на сайті Київського апеляційного суду (а.с.61-62, Т.2).

14 травня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від відповідача ОСОБА_1 , в якій вона просила суд відкласти розгляд справи в зв`язку з її хворобою. До заяви відповідач долучила довідку Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» від 13 травня 2019 року про те, що вона з 13 травня 2019 року перебуває на лікуванні з приводу «ГРВІ, бронхіт, НЦД по гіпертонічному типу».

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що причини, в зв`язку з якими відповідач просить відкласти розгляд справи є неповажними, оскільки подана до суду довідка не містить інформації, що відповідач хворіє станом на 15 травня 2019 року і за станом здоров`я не має можливості брати участь у судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюбвідділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 1744 (а.с.3).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що з 22 вересня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різницю у поглядах на життя та різницю характерів. Примирення є неможливим, а подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечитиме моральним принципам та інтересам позивача.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що суд не врахував наявність у сторін малолітньої дитини, не забезпечив участі у судовому засіданні обох сторін та не вжив заходів до примирення подружжя. Позивач по справі особисто в суді присутнім не був та не висловив свою категоричну позицію з приводу неможливості примирення та збереження молодої сім`ї. У сім`ї дійсно виникли труднощі, однак вони є тимчасовими. Між сторонами виникають суперечки з приводу спільного проживання та виховання дитини. Однак, сторони люблять один одного, а всі негаразди найближчим часом закінчаться та вони примиряться. Сварки завжди закінчувалися примиренням та розумінням необхідності бути разом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини спростовуються поясненнями, які містяться у відзиві на апеляційну скаргу, в яких представник позивача вказує на те, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. У позовній заяві ОСОБА_2 також вказував на те, що примирення між сторонами є неможливим.Рішення суду про розірвання шлюбу не позбавляє права участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею та її утриманні, а також не позбавляє дитину права на отримання батьківської турботи про неї. Також представником позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції звернуто увагу суду, що позивач фактично проживає з іншою жінкою, з якою є спільні діти.

ОСОБА_1 також зазначає, що при вирішенні спору суд діяв формально та не мав підстав для розірвання шлюбу без участі сторін та обговорення можливості примирення між ними.

Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Таким чином, положення вказаної статті встановлює для суду право, а не обов`язок зупиняти розгляд справи і призначати подружжю строку на примирення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року роз`яснено судам, що передбачене ст.111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадках відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Зматеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 пред`явив позов про розірвання шлюбу у січні 2017 року, а оскаржуване рішення було ухвалено у жовтні 2018 року. Тобто, з моменту подачі позову пройшло майже два роки. Протягом зазначеного часу у ОСОБА_1 було достатньо часу для вжиття заходів щодо примирення з позивачем. Крім того, у подружжя був також час на примирення з моменту ухвалення рішення у справі судом першої інстанції до 15 травня 2019 року, тобто до розгляду справи апеляційним судом.

ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення було прийнято заочно вперше, оскільки всі попередні рішення Приморського суду міста Одеси по цій справи було скасовано у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції справи. Вказане рішення не підпадає під визначення повторного заочного рішення і відповідач мала право подати заяву про перегляд заочного рішення, однак, суд незаконно відмовив їй у перегляді заочного рішення.

Апеляційний суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, оскільки скасування першого заочного рішення не є підставою для прийняття та розгляду заяви про перегляд вдруге ухваленого заочного рішення у цій же справі. Підстави, з яких було скасовано заочне рішення, ухвалене вперше, в даному випадку правового значення не мають.

Відповідач вказує на те, що вона не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, повісток не отримувала жодного разу. Посилання у рішенні на інформаційні листи кур`єрської служби доставки, які містяться у матеріалах справи, є безпідставними.

Однак, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Отже, Європейський суд з прав людини зазначає,що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

З матеріалів справи вбачається, що дана цивільна справа перебувала на розгляді у Солом`янському районному суді міста Києва з квітня 2018 року. Суд першої інстанції направляв відповідачу судову повістку на 21 серпня 2018 року на адресу - АДРЕСА_1 , яка зазначена представником відповідача у адресованих суду документах. Однак, поштовий конверт, який направлявся відповідачу судом, повертався «за закінченням встановленого строку зберігання».

Судові повістки про розгляд справи, призначений на 24 вересня 2018 року та на 19 жовтня 2018 року, були отримані представником позивача для вручення відповідачу, що передбачено ч. 6 ст. 128 ЦПК України.

Однак, згідно інформаційних листів ООО «Даймекс-Київ» прийняте 10 серпня 2018 року відправлення ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 , не вдалося доставити, оскільки за адресою зачинено, а контактна особа повідомила по телефону, що знаходиться за кордоном. Прийняте 03 вересня 2018 року відправлення не вдалося доставити, оскільки отримувач відмовилася отримати документи, повідомивши, що за адресою також не значиться. Прийняте 09 жовтня 2018 року відправлення не вдалося доставити, оскільки за вказаною адресою зачинено, по телефону отримувач відмовилася від прийому документів.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вона не відмовлялася від прийому документів, а повідомила кур`єра, що знаходиться у м. Одеса та не має можливості отримати документи в м. Києві. У відповідача з позивачем є декілька судових справ, а тому які саме листи їй направлялися представником позивача за допомогою кур`єрської служби і чи були це судові повістки саме по справі про розірвання шлюбу, їй невідомо.

Однак, зазначені відповідачем доводи не підтверджені жодними наявними у справі доказами. При цьому, як відповідач, так і її представник не отримують повісток за адресами, які самі вказали суду.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Отже, відповідач, достовірно знаючи про наявність в суді судової справи про розлучення, не тільки була повідомлена про час і місце розгляду справи, оскільки відмовилась від отримання кореспонденції (а.с.213, Т.1), а й мала можливість сама з`ясувати в суді час та місце розгляду справи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо не повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи є не обґрунтованими.

Відповідач також вказує на те, що вона була позбавлена права надати суду відзив на позовну заяву, надати свої пояснення по суті позовних вимог, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В той же час, під час розгляду справи апеляційним судом відповідач мала можливість надати суду апеляційної інстанції усі пояснення, доводи чи заперечення, які, на її думку, не було враховано судом першої інстанції, однак цього не зробила. Подана апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а, відтак, вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись статтями374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.