Справа № 715/1014/19
Провадження № 2/715/471/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складi: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

за участю:

представника позивача Ткачук Т.І.

відповідачки ОСОБА_1

представника третьої особи Воробець М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Тереблеченська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, яка діє в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулася із позовом до суду до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно позивачка ОСОБА_1 є матір`ю сказаних малолітніх дітей. Батько 2 старших дітей ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що ОСОБА_1 ухиляється від виховання та утримання дітей. Зокрема, посилається на те, що відповідачка характеризується негативно, на довгий період залишає дітей вдома з бабусею та не опікується ними, не приділяє уваги їх вихованню. Діти проживають в антисанітарних умовах, які є загрозою для їх здоров`я.

Просить суд, ухвалити рішення, яким відібрати малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнути аліменти з ОСОБА_1 на користь Оршівського КЗ «Оршівський дитячий будинок» на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі розміром 950 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

В судовому засіданні представник позивача Ткачук Т.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, разом із тим, вказувала на те, що відповідачка від того часу, коли сільською радою прийнято рішення про відібрання дітей, змінила свою поведінку, повернулася до дому, зробила вдома ремонт, в хаті прибрала, купила дітям одяг, ноутбук. Також вказувала на те, що вона кожного тижня відвідує сім`ю відповідачки, в хаті прибрано, діти чисті, речі всі складені, випрані.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд дітей не забирати, вказувала на те, що вона змінила своє відношення до сім`ї та готова дбати про добробут дітей.

Представник третьої особи ОСОБА_6 просила суд не відбирати дітей у відповідачки, а надати їй можливість виправитися та дбати про своїх дітей.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вона є одинокою матір`ю, діти виховуються в неповній сім`ї.

Встановлено, що відповідачка не приділяла належної уваги своїм дітям, періодично залишала їх разом із незрячою бабусею, не дбала про їх матеріальне забезпечення, не займалася їх вихованням та навчання. І як наслідок такої поведінки діти погано навчалися в школі, в будинку де проживають діти було брудно, санітарно гігієнічні умови проживання були не задовільні, діти не були забезпечені необхідними речами, їжею, одягом, навчальним приладдям, вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Разом із тим, встановлено, зокрема із пояснень представника позивача та відповідачки, що остання повернулася проживати до дітей, в хаті прибрала та вжила заходів для поліпшення матеріально-побутових умов та виховання дітей. Зокрема, представник позивача в судовому засіданні вказувала на те, що діти на даний час знаходяться вдома, старший син допомагає відповідачці поратися по господарству.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Відібрання дитини у батьків є винятковою санкцією за невиконання батьківських обов`язків.

Підставою для відібрання дитини від батьків є:

1) ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

2) жорстоке поводження з дитиною;

3) хронічний алкоголізм або наркоманія;

4) експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва;

5) інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Характер небезпеки, її місця в житті дитини визначається в кожному випадку окремо. Для відібрання дитини необхідно встановити факт існування небезпеки.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків (ч. 2 ст. 170 СК).

Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції.

Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Отже, відповідне рішення про відібрання дитини та вилучення її з сімейного оточення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

З матеріалів справи не вбачається обставин поведінки відповідачки або умов проживання дітей, які б надавали підстави вважати, що залишення їх на вихованні матері на даний час створюватиме для них яку-небудь небезпеку.

За практикою Європейського суду сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів про те, що матеріально-побутові умови дітей та ставлення відповідачки до виховання дітей на даний час є небезпечними для їхнього життя і здоров`я.

Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків".

За статтею 112 цього ж закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини...Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей..., захищає права сім`ї".

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 114 цього ж Закону)".

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про відібрання дітей у ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: