Номер провадження: 22-ц/813/598/19
Номер справи місцевого суду: 522/7461/14-ц
Головуючий у першій інстанції Погрібний С.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

третя особа - ОСОБА_2

третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради

третя особа - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року у складі судді Погрібного С.О.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулася з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект», треті особи - ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, та з суду з урахуванням уточнень, просила суд:

- визнати недійсними іпотечний договір від 25.10.2007 та договір поруки №153094 від 25.10.2007, укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ;

-здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав;

-зняти заборону відчуження з предмета іпотеки - нерухомого майна (квартири) і здійснення державної реєстрації припинення обтяження предмету іпотеки (заборони відчуження) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В обґрунтування позову зазначила, що 25.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №00, за яким останнім отримано споживчий кредит в сумі 62 500,0 доларів США. В цей же день між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №153094, за яким позивач зобов`язався відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту. Одночасно 25.10.2007 між банком та позивачем укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Проте, іпотечний договір не був погоджений у встановленому порядку з Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання щодо розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. У квартирі, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором, на час укладання договору проживав і нині проживає неповнолітня дитина подружжя - син позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним іпотечний договір від 25.10.2007, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №3524. Встановлено, що рішення є підставою для внесення відповідних записів про припинення іпотеки та припинення обтяження предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стягнено в рівних частках з ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що на момент укладення іпотечного договору позивачкою надавалась довідка за відсутності реєстрації її сина, а тому згода опіки та піклування не вимагалась; договір підписувала добровільно; дитина не є власником спірної квартири; відсутні докази на підтвердження факту користування дитиною спірним приміщенням; порушений строк позовної давності.

Також апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , в якій просить суд його скасувати в частині відмови в заявлених вимогах з ухваленням нового про визнання договору поруки недійсним, з підстав відсутності дозволу органу опіки та піклування.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2015 апеляційні скарги ТОВ «Кей-Колект» і ОСОБА_1 відхилені. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.03.2016 касаційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20.07.2015 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

22.11.2018 ОСОБА_1 подано до суду письмові пояснення, в яких вона просила відхилити апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект», а рішення залишити в силі, звернувши увагу на правову позицію Верховного суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Щодо доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суд зазначає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом за реєстровим № 8232.

Згідно з довідкою про склад сім`ї та прописки (реєстрації) від 02.04.2014 у вказаній квартирі, яка належить ОСОБА_1 з 04.09.2000 зареєстрована власник квартири ОСОБА_1 та її син неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту №00, за яким ОСОБА_2 отримав споживчий кредит в сумі 62 500 доларів США.

25.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №153094, за яким ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №00 від 25.10.2007.

25.10.2007 між банком та позивачем укладений іпотечний договір, за яким з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань позичальника ОСОБА_1 передала банку в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №3524.

Так як на час укладання спірного договору у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, а іпотечний договір укладено без дозволу органу опіки та піклування суд визнав недійсним іпотечний договір та встановив, що рішення є підставою для внесення відповідних записів про припинення іпотеки та припинення обтяження предмету іпотеки.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду з урахуванням наступного.

За положеннями статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку суди повинні: перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України №6-384цс15 від 20.09.2015, №757/5273/16-ц від 10.07.2017.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що іпотекодавець, укладаючи договір іпотеки, надав довідку ЖБК Технологічний» №62 від 19.09.2007, яка гарантувала, що за місцем знаходження предмета іпотеки не зареєстровані та фактично не проживають (не мають права користування) малолітні чи неповнолітні особи, та передача предмета іпотеки в іпотеку не порушує прав та інтересів зазначених осіб; разом з тим, іпотекодавець приховала той факт, що право користування спірним житлом фактично мала неповнолітня дитина, а також, що право неповнолітнього внаслідок укладення цього договору не порушене.

Доказів того, що надання таких відомостей відбулося поза волею позивачки, не надано, зміст довідки про склад сім"ї підтверджує, що така була видана саме ОСОБА_1 без відомостей про реєстрацію дитини (т.1 а.с.89).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання спірного договору іпотеки недійсним, неправильно застосував норму матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ «Кей-Колект» підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові про визнання договору іпотеки недійсним з мотивів та підстав, викладених вище.

Так як вимога позивача про визнання договору іпотеки недійсним задоволенню не підлягає, в задоволенні похідних вимог щодо здійснення державної реєстрації припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав та зняття заборони відчуження з предмета іпотеки - нерухомого майна (квартири) і здійснення державної реєстрації припинення обтяження предмету іпотеки (заборони відчуження) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору поруки, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги є безпідставними.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки апеляційна скарга жодних доводів, які б спростовували такий висновок, не містить.

Договір поруки укладений ОСОБА_1 , прав та інтересів інших осіб не стосується, ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не зазначено підстав, які б надавали можливість піддавати сумніву його справжність, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах дитини задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , стягнення судових витрат скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору квартири АДРЕСА_1 , укладеного з Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: