У Х В А Л А

18 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 695/500/17

Провадження № 14-60 цс 19

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С. , Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом ОСОБА_3 (далі також - позивач) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (далі також - нотаріус), Товариства з обмеженою відповідальністю (далі також - ТзОВ) «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на будинок і усунення перешкод у користуванні ним

за касаційною скаргою позивача на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 4 вересня 2018 року та

в с т а н о в и л а:

22 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати недійсним і скасувати рішення нотаріуса № 24772900 від 25 вересня 2015 року (далі - оскаржене рішення) про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на будинок позивача загальною площею 156,7 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок);

- зобов'язати нотаріуса усунути перешкоди у користуванні позивачем будинком загальною площею 156,7 кв. м, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок), шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису про реєстрацію за позивачем права власності на будинок та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності на будинок за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Мотивував позов такими обставинами:

- 9 лютого 2007 року позивач уклав з Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Сведбанк», у подальшому - ПАТ «Омега-Банк») кредитний договір № 2301/0207/88-768, за умовами якого отримав кредит у сумі 38 000 доларів США для споживчих цілей на строк з 9 лютого 2007 року до 8 лютого 2017 року включно (далі - кредитний договір), а також для забезпечення належного виконання кредитного договору - іпотечний договір № 2301/0207/88-768-Z (далі - іпотечний договір), за умовами якого передав в іпотеку будинок;

- на підставі договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року та витягу з реєстру заборгованостей боржників № 1-Б від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за кредитним договором;

- у провадженні Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (далі - відділ ДВС) перебувало виконавче провадження № 52664070 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 388 407,60 грн за виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 8 лютого 2012 року № 2-1557 (далі - виконавче провадження).

- 24 листопада 2016 року державний виконавець відділу ДВС виніс постанову про арешт всього майна позивача, зокрема, й будинку, а 8 грудня 2016 року - постанову про стягнення з пенсії позивача заборгованості у розмірі 20 % щомісяця;

- у січні 2017 року до будинку позивача завітали представники ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» («колектори») з вимогами звільнити займане житлове приміщення, оскільки будинок начебто належить ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору. Лише після втручання співробітників поліції незаконні дії представників ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» були припинені;

- 3 лютого 2017 року позивач звернувся до відділу ДВС із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та виявив, що ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» незаконно звернуло стягнення на предмет іпотеки та зареєструвало за собою право власності на будинок на підставі оскарженого рішення;

- оскаржене рішення є протиправним, оскільки: нотаріус не мала повноважень його приймати без вчинення нотаріальної дії з будинком; нотаріус не направила примірник оскарженого рішення до територіального органу державної реєстрації за місцем розташування будинку у порядку, встановленому законодавством; відсутні докази надсилання ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» письмової вимоги позивачеві; будинок є єдиним місцем проживання позивача, а тому звернення на нього стягнення порушує Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; будинок ще з 20 лютого 2012 року перебував під арештом, який на момент прийняття оскарженого рішення не був знятий в установленому порядку.

16 лютого 2017 року Черкаський окружний адміністративний суд постановив ухвалу у справі № 823/257/17, якою відмовив у відкритті провадження за адміністративним позовом позивача до нотаріуса про скасування оскарженого рішення та зобов'язання відновити попередній запис про реєстрацію за позивачем права власності на будинок.

12 червня 2018 року Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив рішення, яким визнав недійсним і скасував оскаржене рішення; зобов'язав нотаріуса усунути перешкоди у користуванні позивачем будинком шляхом поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису про реєстрацію за позивачем права власності на будинок та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права власності на будинок.

Мотивував рішення такими обставинами:

- відступаючи права вимоги за іпотечним договором, особа, яка відступає, має письмово повідомити про це боржника;

- відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем (ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) щодо надсилання іпотекодавцеві (позивачу) письмової вимоги, які подаються державному реєстратору відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок), свідчать про передчасність звернення стягнення на будинок;

- ТзОВ «Факторингова компанія«Вектор Плюс» подало нотаріусу визначені Законом і Порядком документи, які необхідні для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, не у повному обсязі;

- з 7 червня 2014 року для примусового відчуження нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, необхідне дотримання такої умови як згода власника на незастосування приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а у цій справі вказана процедура дотримана не була;

- наявність в реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

4 вересня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області прийняв постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував, а провадження у справі закрив.

Постанову обґрунтував висновком ВеликоїПалати Верховного Суду у постанові від 4 квітня 2018 року (провадження № 11-211апп18), вказавши, що у цій справі мають досліджуватися виключно владні управлінські рішення та дії нотаріуса як державного реєстратора, яка у спірних правовідносинах діяла як суб'єкт владних повноважень. А тому спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

29 вересня 2018 року позивач подав касаційну скаргу. Просить скасувати постанову Апеляційного суду Черкаської області від 4 вересня 2018 року, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду. Скаржиться на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Мотивує скаргу так:

між сторонами існує невирішений спір про цивільне право, а вимога про скасування права власності ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на будинок є похідною від спору про звернення стягнення на предмет іпотеки та має розглядатися за правилами цивільного судочинства;

через те, що суди постановили взаємовиключні рішення, - ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у справі № 823/257/17та постанову суду апеляційної інстанції у справі № 695/500/17 - виник юрисдикційний конфлікт.

Позивач вважає, що його доводи підтверджуються висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 3 липня 2018 року у справі № 826/27224/15 та від 18 вересня 2018 року у справі № 823/235/16.

29 листопада 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою відкрив касаційне провадження.

14 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

23 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що позивач оскаржує постанову Апеляційного суду Черкаської області від 4 вересня 2018 року з підстав порушення правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

У касаційній скарзі позивач також вказав, що бажає взяти участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Велика Палата Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини» (Axen v. Germany, заява № 8273/78, § 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини», § 28).

Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino» проти Португалії» (Varela Assalino contre le Portugal, заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду створила учасникам процесу у справі № 695/500/17 належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що касаційна скарга позивача на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 4 вересня 2018 року розглядатиметься без повідомлення та виклику учасників справи, Велика Палата Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на будинок та усунення перешкод у користуванні ним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 4 вересня 2018 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 13 березня 2019 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про розгляд за його участю справиу судовому засіданні.

4. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
О. Р. КібенкоО. С. Ткачук
В. С. КнязєвВ. Ю. Уркевич
Л. М. ЛобойкоО. Г. Яновська