Справа №461/6411/17
Провадження №2/461/325/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

за участю:

секретаря Сидорак М.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Кваскової І.І.

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 05.04.2005 р., ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ), Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (адреса: 01008, м.Київ, вул. Грушевського, 12/2, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 ) про дострокове припинення дії свідоцтв на знак для товарів та послуг, зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , в якій просить достроково припинити дію свідоцтв №180599, №180550, №180600 від 10.01.2014 року на знак для товарів та послуг та зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі в Україні внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо дострокового припинення дії свідоцтв України НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 від 10.01.2014 року на знак для товарів та послуг.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 10 січня 2014 року у офіційному бюлетені №1 опубліковано відомості про видачу свідоцтв на знак для товарів і послуг НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 . Згідно інформації з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг власником зазначених свідоцтв є ОСОБА_3 . Відповідно до Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, їм присвоєно клас 33, тобто алкогольні напої. Зареєстровані знакице словесна торгівельна марка «Ukrainian Fashion», об`ємна торгівельна марка (пляшка) та об`ємна торгівельна марка (корок). ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «Гетьман» як суб`єкт господарювання, основним видом діяльності якого є дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв, а також оптова торгівля напоями на запит позивача повідомило, щоїм не відомо про наявність на ринку горілки із назвою «Ukrainian Fashion». Однак, ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «Гетьман» є співвласником суміжних знаків для товарів і послуг, а саме словесних позначень « ОСОБА_5 », « ОСОБА_6 , клас 33. Таким чином, відповідачі мали на меті виробництво та продаж горілчаних виробів у пляшці, знак на яку зареєстровано за відповідачем та із зазначеними словесними позначеннями. Стверджує, що відповідач ОСОБА_3 з моменту реєстрації знаків та з моменту опублікування відомостей у бюлетені не використовував їх. Окрім того, знаки не наносились на товар, упаковку, вивіску, інший предмет, прикріплений до товару, не застосовувались при пропозиції послуги; не застосовувались в діловій документації, рекламі, мережі Інтернет тощо. Таким чином, у цивільному обороті відсутні товари із зазначеними знаками. ОСОБА_3 не передавалось право на використання спірних знаків третім особам у використання, зокрема за ліцензійним договором.

Ухвалою суду від 18.09.2017 року відкрито провадження у справі.

03.11.2017 року відповідачем Міністерством економічного розвитку і торгівлі України подано пояснення на позовну заяву, в яких просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема зазначили, що постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 585 ліквідовано Державну службу інтелектуальної власності та покладено на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Також встановлено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності. Зазначає, що статтею 198 Угоди про асоціацію встановлено, що сторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована і відсутні належні причини для невикористання. Таким чином, оскільки 1 вересня 2017 року Угода про асоціацію набула чинності у повному обсязі, до відносин щодо дострокового припинення дії свідоцтва України на знаки для товарів і послуг з підстави їх невикористання, мають застосовуватися положення статті 198 Угоди про асоціацію. Дія свідоцтв України (міжнародної реєстрації знаку) може бути достроково припинена у разі, якщо знак для товарів і послуг без поважних причин безперервно не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, внесених до реєстру, протягом п`яти років від дати публікації про видачу свідоцтва і міжнародної реєстрації) або від іншої дати. Вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

04.06.2018 року третьою особою подано письмові пояснення, згідно яких просить у задоволенні позову відмовити. Зокрема зазначила, що позивач не має доказів, що оспорювані знаки для товарів та послуг не використовуються іншими способами у розумінні Закону України "Про охорону прав на знак для товарів і послуг". Позивач безпідставно стверджує, що оспорювані знаки для товарів і послуг не наносились на товар, упаковку, вивіску, інший предмет, прикріплений до товару, не застосовувались при пропозиції послуги; не застосовувались в діловій документації, рекламі мережі інтернет, тощо. Жодного доказу на підтвердження цих тверджень не надано. Також необґрунтованим та безпідставним є висновок про те, що власник оспорюваних знаків для товарів і послуг не передавав на використання таких знаків третім особам. Жодних доказів цього не надано. У листі НВП "Гетьман" від 14 вересня 2017 р. зазначено корпоративний домен товариства: hetman.ua. Однак, відповідно до інформації, розміщеної на корпоративному сайті товариства за посиланням: http://hetman.ua/ukraine-fashion, знаки для товарів та послуг, належні ОСОБА_3 , використовуються ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "Гетьман".

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання у режимі відеоконференції не з`явився. Належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи розписками. Відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.7 ст.130 ЦПК України, якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Днем вручення судової повістки є, зокрема день вручення судової повістки під розписку (п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України). ОСОБА_3 відмовився від участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Таким чином, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача ОСОБА_3 В матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Представник відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлявся про час, дату та місце слухання справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по адресі місцезнаходження. Відповідно до ч. 10 ст. 128 ЦПК України судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. До суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до п.3 ч.8, ч.10 ст.128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про судове засідання.

Тому суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, який в силу п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК Україниналежним чином повідомлений про судове засідання. В матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи Кваскова І. ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зазначила, що доводи, викладені у позовній заяві не підтверджуються доказами. Є незрозумілим, чому позивач звертається лише до одного виробника із запитом. Вважає, що відповідь ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "Гетьман" не є належним доказом. ОСОБА_3 перебуває у місцях позбавлення волі, відтак у нього поважні причини невикористання знаків товарів та послуг. Окрім того, зазначила, що строк невикористання таких знаків має становити 5 років для дострокового припинення свідоцтва. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 10 січня 2014 року у офіційному бюлетені №1 опубліковано відомості про видачу свідоцтв на знак для товарів і послуг НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг власником зазначених свідоцтв є ОСОБА_3 . Відповідно до Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, їм присвоєно клас 33, тобто алкогольні напої (Т1, а.с.9-14).

Відповідно до листа (відповіді) ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "Гетьман" від 14.09.2017 року дане товариство спільно із ОСОБА_3 є власником свідоцтв на знак для товарів і послуг, що належать до класу за МКТП-33, зокрема словесних торгівельних марок «Юкрейніан Фешн», « ОСОБА_8 Фешн Голд», « ОСОБА_6 ». З даного листа також вбачається, що з часу реєстрації цих знаків товарів із такими знаками не виготовлялось, не рекламувалось та не поширювалось. Знаки для товарів мають відношення і до знаків ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "Гетьман", оскільки мали на меті виробництво одних і тих самих горілчаних виробів, чого не відбулось. ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "Гетьман" невідомо про наявність горілки із назвою «Ukrainian Fashion». Товариству відомо, що не відбувалось жодного нанесення на товар, упаковку, вивіску, інший предмет, прикріплений до товару, зберігання товару з метою пропозиції до продажу, продаж, імпорт, експорт, застосування в рекламі, мережі інтернет з моменту реєстрації зазначених знаків для товарів, тобто з 10.01.2014 року (Т1, а.с.8).

Окрім того, встановлено, що у листі ТзОВ «НВП «Гетьман» від 14 вересня 2017 р. зазначено корпоративний домен товариства: hetman.ua. Однак, відповідно до інформації, розміщеної на у сайті товариства за посиланням: http://hetman.ua/ukraine-fashion, знаки для товарів та послуг, належні ОСОБА_3 , використовуються ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "Гетьман" (Т.1, а.с.208-210).

Відповідно до ч.1 ст.418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності згідно з ч.1 ст.420 ЦК України належать, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до п. 1.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» у застосуванні законів про охорону прав інтелектуальної власності слід враховувати одночасне вживання в них деяких відмінних один від одного, але тотожних за своїм правовим змістом термінів, якими визначають окремі об`єкти права інтелектуальної власності, як-то «знаки для товарів і послуг» і «торговельні марки».

Відповідно до ст.492 ЦК України та ч.2 ст.5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Згідно зі ст.1 цього Закону знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до п.4 ст.5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру («Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг»), і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Згідно з ч.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 не використовує зареєстровані знаки для товарів і послуг, принаймні три останніх роки до дати подання до суду позовної заяви, що на його думку є підставою для прийняття рішення про дострокове припинення дії свідоцтва.

Положеннями ч.1 та ч.3 ст.494 ЦК України передбачено, що набуття права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг (торговельну марку) засвідчується свідоцтвом.

Відповідно до ч.4 ст.16 ЗУ «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що знаки для товарів та послуг не використовувалась відповідачем ОСОБА_3 в Україні протягом трьох років до дати подання позову.

Відповідно до ч.2 ст.497 ЦК України чинність майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку може бути припинено достроково за ініціативою особи, якій вони належать, якщо це не суперечить умовам договору, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України визначає преамбула Закону України «Про міжнародні договори України».

Відповідно до абз.6 ст.1 Закону України «Про міжнародні договори України» ратифікація є однією з форм надання згоди держави (України) на обов`язковість для неї міжнародного договору.

Cтаттею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Аналогічні положення містяться у ст.10 ЦК України.

01.09.2017 року набула чинності Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода про асоціацію та Сторони), яка була укладена 21.03.2014 р. та 27.06.2014 р. у м. Брюсселі та ратифікована Україною 16.09.2014 року згідно із Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16.09.2014 р. Отже, Угода про асоціацію є частиною чинного українського законодавства і не суперечить Конституції України.

Угодою про асоціацію встановлені окремі стандарти, які доповнюють та уточнюють права і зобов`язання Сторін згідно з Угодою про торговельні аспекти прав інтелектуальної власності (ТРІПС) та іншими міжнародними договорами у сфері інтелектуальної власності, зокрема, щодо торговельних марок.

Відповідно до ч.2 ст.158 Угоди про асоціацію для цілей цієї Угоди права інтелектуальної власності включають зокрема, торговельні марки.

Згідно з ч.1 ст.198 Угоди про асоціацію Сторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п`ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом трьохмісячного періоду, що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п`ятирічного періоду невикористання, не беруться до уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв`язку з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання.

Аналогічну норму містить і ч.2 ст.6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20.03.1883 р., відповідно до якої для подання вимоги про скасування знака надається строк не менше п`яти років, що вираховується від дати реєстрації знака.

При цьому за положеннями ч.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.

Отже існує протиріччя між окремими нормативно-правовими актами в частині строку, протягом якого має бути доведене невикористання знаку власником свідоцтва для дострокового припинення дії такого свідоцтва.

Враховуючи наведене, положення ч.2 ст.6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20.03.1883 р. щодо 5-тирічного строку невикористання знака для товарів і послуг, котра для України набула чинності 25 грудня 1991 р., суд приходить до висновку про застосування до правовідносин щодо невикористання знака для товарів і послуг строку у 5 років.

При цьому, Угода про асоціацію, котра також визначає 5-ти річний строк не використання знаку для товарів і послуг, та набула чинності 01.09.2017 року, не суперечить положенням Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20.03.1883 р. та прийнята з метою уніфікації застосування положень щодо 5-ти річного строку невикористання знаку для товарів і послуг.

Тому, враховуючи, що відповідачу ОСОБА_3 свідоцтва НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 на знак для товарів і послуг видано 10.01.2014 року, то ставити питання про дострокове припинення свідоцтв на знак для товарів і послуг щодо відповідача можна по закінченню 5-ти річного строку.

Отже, позов з підстав невикористання відповідачем знаку для товарів та послуг може бути пред`явлено лише по закінченню 5-ти річного строку його невикористання.

Будь-яких доказів використання знака для товарів та послуг з часу їх реєстрації цього знаку відповідачем ОСОБА_3 суду не надано.

Окрім того, позивачем не наведено та не надано суду належних та допустимих доказів того, що порушується її «охоронюваний законом інтерес» щодо дії оскаржуваних свідоцтв.

Відповідно до ч.2 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що до ОСОБА_3 ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01.06.2017 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і він мав поважні причини невикористання знаку для товарів, недоведення позивачем «охоронюваного законом інтересу» щодо дії свідоцтв № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , №180600 від 10.01.2014 року на знак для товарів і послуг на товар 33 класу МКТП, невикористання відповідачем знаку для товарів і послуг здійснено менше 5 років, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір не відшкодовується.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 8-14, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 05.04.2005 р., ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ), Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (адреса: 01008, м.Київ, вул. Грушевського, 12/2, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 ) про дострокове припинення дії свідоцтв на знак для товарів та послуг, зобов`язання вчинити певні дії.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

повний текст рішення складений 17.05.2019 року.

Суддя Радченко В.Є.