ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/822/17

провадження № 22-ц/4809/735/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т. О.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: старший державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кушніренко Валерія Вячеславович, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Павелко І. Л.) від 12 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою в якій просить визнати неправомірні дії старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кушніренко Валерії Вячеславівни щодо розрахунку заборгованості по сплаті ним аліментів за період з лютого місяця 2017 року по лютий 2018 року та зобов`язати державного виконавця перерахувати розмір стягнення аліментів за цей період відповідно до рішення суду.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, знаходиться на спрощеній системі оподаткування, доходів за 2017 рік не отримував, тому державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 195 ч. 2 Сімейного Кодексу України визначено заборгованість по аліментах виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, в розмірі 19179,21 грн. Окрім того, ОСОБА_2 зазначив, що він отримав довідку про заборгованість по аліментах 15 лютого 2018 року, а зі скаргою на дії державного виконавця звернувся 20 березня 2018 року, тобто з пропуском встановленого ст. 449 ЦПК України десятиденного строку звернення зі скаргами на дії державного виконав ця.

Не погоджуючись з судовим рішенням, заявник оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він сплачував аліменти у розмірі, який йому повідомив державний виконавець. Проте останній помилково обрахував для нього заборгованість, як для непрацюючого. У зв`язку з цим він фактично переплатив аліменти, а державний виконавець помилково вважає, що він має заборгованість. У теперішній час він не має фінансової можливості сплатити обрахований виконавцем борг так, як має на утриманні ще малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. Крім того, він має кредитну заборгованість перед банком та заборгованість за договором позики перед фізичною особою. Фактично він являється підприємцем і з січня місяця 2018 року його оподаткування здійснюється за загальною системою. Він визнає, що пропустив строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, але це сталося з поважної причини так, як перебував на лікуванні.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції заявник підтримав свою апеляційну скаргу, надав усні пояснення по суті висунутих ним вимог. Крім того, він відмовився від участі у справі його представника - адвоката Завгородньої В. В., просив розглянути справу без її присутності.

Відзиви на апеляційну скаргу від заінтересованих осіб до суду не надійшли.

Старший державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кушніренко Валерія Вячеславівна повідомлена про час, дату і місце розгляду справи судовою повісткою - повідомленням, направленою і врученою за місцем її роботи.

ОСОБА_3 , стягувач у виконавчому провадженні, особисто в судове засідання не з`явилася.

Представник ОСОБА_6 - адвокат Романюк Є. В. заперечив проти вимог і доводів апеляційної скарги. Аргументи заявника вважає хибними.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2017 року у цивільній справі № 2/404/1486/17 з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2017 року, щомісячно, і до повноліття ОСОБА_8 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда виконавчого листа (т. 1 с. 55) державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Кушніренко Валерією Вячеславівною відкрито виконавче провадження № 54069056, про що нею винесено постанову від 06 червня 2017 року (т. 1 с. 59).

08 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Кушніренко В. В. складено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментах, які стягуються на користь ОСОБА_8 на підставі виконавчого листа № 404/822/17, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда (т. 1 с. 7) згідно якого виконавець здійснив розрахунок сум аліментів, які підлягали сплаті боржником за період з лютого місяця 2017 року по січень місяць 2018 року виходячи з середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості.

З урахуванням того, що за період з лютого місяця по травень 2017 року боржник аліменти не сплатив, а в період з червня 2017 року по лютий 2018 року сплачував частково, державний виконавець визначив станом на 28 лютого 2018 року заборгованість у розмірі 13210,88 грн.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст.1, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» далі за тестом - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно рішення суду ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини у частці від свого заробітку (доходу).

Боржник у виконавчому провадженні не працює за трудовим договором, а являється само зайнятою особою - фізичною особою-підприємцем, який перебував на спрощеній системі оподаткування, що слідує з наявних у матеріалах виконавчого провадження № 540069056 копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , яка здійснена 12 жовтня 2009 року (т. 1 с. 68), довідки ГУ ДФС у Кіровоградській області (т. 1 с. 67) та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2016 рік (т. 1 с. 69 - 70).

Судом встановлено, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа про стягнення аліментів відкрито 06 червня 2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 195 СК України (у редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Частиною 3 ст. 195 СК України (у редакції, яка діяла до 08 липня 2017 року) було передбачено: якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати для відповідної місцевості.

Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України

від 26 лютого 1993 р. N 146 (далі за текстом - Перелік). Згідно п.п. 16 п. 1 вказаного Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Пунктом 13 Переліку передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Сімейне законодавство України розуміє дохід, як загальну економічну категорію - кошти в грошовій або натуральній формі, одержані внаслідок підприємницької чи будь-якої іншої діяльності ( ОСОБА_9 Економічний словник/ ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - ОСОБА_12, 2006 - с. 77).

Аналіз змісту с. 3 ст. 181, ст. 183 СК України п. 13 Переліку дає підстави стверджувати, що законодавством визначено однакові підходи щодо визначення розміру аліментів у частці, як від заробітку платника, так і від будь-якого іншого отримуваного ним доходу, який підлягає врахуванню згідно Переліку. При цьому аліменти вираховуються із сум, що належить платнику аліментів, після утримання із заробітку (доходу) обов`язкових, безумовних платежів.

До 08 липня 2017 року (до набрання чинності Законом України № 2037-VІІІ) аліменти мали враховуватися з доходів від підприємницької діяльності, після утримання з них податків та інших обов`язкових, безумовних платежів (витрат), зокрема витрат на здійснення підприємницької діяльності, тобто з прибутку. Розмір доходу фізичної особи-підприємця, в тому числі того, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, для цілей сплати аліментів підлягав доказуванню самим платником аліментів, як зобов`язаною особою.

17 травня 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2037-VІІІ, яким норми ст. 195 СК України викладено у новій редакції. Зокрема, ч. 2 ст. 195 цього Кодексу передбачено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Вказаний Закон набрав чинності 08 липня 2017 року.

З доданих заявником до його скарги документів а також з копій матеріалів виконавчого провадження, наданих державним виконавцем, вбачається, що виконавець вчиняв заходи щодо виявлення доходів починаючи з 09 лютого 2017 року. Проте інформація з доступних державному виконавцю джерел щодо доходів ОСОБА_2 за 2017 рік була відсутньою.

Боржник, всупереч приписам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», не надав державному виконавцю відомостей про свої доходи, з яких підлягають сплаті аліменти, за 2017 рік та січень і лютий 2018 року.

Він не надав таких відомостей і до суду першої інстанції.

У зв`язку з цим є правильним висновок суду першої інстанції про правомірність нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментах, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 195 СК України (у редакції діючій до 08 липня 2017 року) та ч. 2 ст. 195 СК України (у редакції діючій з 08 липня 2017 року).

При цьому боржник не оскаржує правильність визначення державним виконавцем розміру заробітної плати працівника для даної місцевості за період з лютого 2017 року по лютий 2018 року, а також не оспорює правильність виконання математичного розрахунку суми аліментів на кожен місяць.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги додані заявником до апеляційної скарги світлокопії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2017 рік і за 2018 рік, докази здійснених ним видатків у цей період (т. 1 с. 151 - 209) так, як вказаний докази не подавався ним до суду першої інстанції, а поважність його неподання заявник не обґрунтував.

Не заслуговують на увагу посилання заявника на наявність у нього невиконаних грошових зобов`язань перед третіми особами а також наявність інших дітей так, як предметом розгляду у даній справі є дії державного виконавця, який зобов`язаний забезпечити своєчасно та в повному обсязі виконання рішення суду та не наділений повноваженнями змінювати його або визначати на власний розсуд ступінь його виконання.

Отже апеляційний суд погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про правомірність дій державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по аліментах.

Щодо строку звернення до суду, то суд вважав його пропущеним без поважних причин так, як заявник відповідних доказів не надав.

Заявник повідомив суд про те, що здійснений державним виконавцем розрахунок заборгованості він отримав 15 лютого 2018 року, а тому він мав право звернутися до суду зі скаргою протягом наступних десяти днів, тобто останній день звернення до суду сплинув 26 лютого 2018 року. Натомість до суду він звернувся лише 20 березня 2018 року, з пропуском встановленого п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

В суді першої інстанції заявник не надав доказів поважності причин пропуску ним строку звернення до суду зі скаргою, а тому суд обґрунтовано вважав що такий строк пропущено заявником без поважних причин.

Однак, згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 він перебував на стаціонарному лікуванні у період з 20 лютого по 01 березня 2018 року (т. 1 с. 215).

Хвороба заявника вважається поважною причиною пропуску строку звернення до суду та підставою для поновлення такого строку.

Проте, враховуючи, що по суті суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_2 так, як його права у виконавчому провадженні порушені не були, висновок суду про пропуск строку звернення до суду без поважних причин не вплинув на правильність рішення в цілому, а отже підстав для задоволення вимог апеляційної скарги немає.

Відповідно до вимог ст. ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлено 13 травня 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко