ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1000/19 Справа № 208/9514/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 02 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_2 на своєму Інтернет сайті http://kstati.dp.иа/ у газеті «Кстаті+» була опублікована стаття під назвою «Завмаг з Дніпродзержинська кинув Коломойського». Відповідно до даних адміністратора систем реєстрації та обліку доменних назв га адреси українського сегмента мережі Інтернет, доменне ім'я kstati.dp.ua зареєстроване на не персоніфіковану особу суб'єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Вважає, що висловлювання у вказаній статті є такими, що містить недостовірні дані, які порушують його честь, гідність. Стаття містить інформацію, щодо нього, яка є повністю недостовірною, де посилається на неіснуючі факти та обставини цілеспрямований на формування у читача стійкого уявлення про його дії, як особи, перевищуючої надані йому мандатом депутата повноваження та голови Дніпродзержинської міської організації партії «Відродження» не у передбачений законом спосіб та за відсутності будь-яких моральних принципів. Розповсюдження вказаної інформації є порушенням його особистого немайнового права, що полягає у приниженні його честі, гідності та ділової репутації. Вважає, що діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях позивача, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, що потребує від позивача додаткових зусиль для роз'яснення оточуючим реальності справ та певних виправдовувань. На підставі викладеного позивач просив суд визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_1 «Завмаг з Дніпродзержинська кинув Коломойського» поширену 02 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_2 на своєму Інтернет сайті http://kstati.dp.ua/ у газеті «Кстаті+»; зобов'язати ФОП ОСОБА_2 на своєму Інтернет сайті http://kstati.dp.ua/ у газеті «Кстаті+» не пізніше наступного дня від дня набрання рішення у даній справі законної сили спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом опублікування наступного тексту «вся інформація, викладена в статті під назвою «Завмаг з Дніпродзержинська кинув Коломойського» є недостовірною, і я приношу свої вибачення всієї партії (Відродження», людям, які за неї голосували, та особисто її лідеру ОСОБА_1, який є найпоряднішим політиком і бізнесменом у м.Дніпродзержинську, і однопартійні якого можуть пишатися тим, що працюють разом з ним на користь нашого рідного міста та України»; заблокувати доменне ім'я http://kstati.dp.uа/, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 116 000 грн., судові витрати покласти на відповідача та заборонити відповідачу займатися діяльністю «Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації» (а.с.2-4, 85).

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації (а.с.108-110).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 11 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне дослідження доказів у справі, порушення судом норм матеріального права (а.с.116-119).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість (а.с.139-144).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18, 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Судом встановлено позивач ОСОБА_1 є депутатом Кам'янської міської ради VI скликання, головою міської організації «Відродження».

З матеріалів справи вбачається, 02 листопада 2015 року на сайті http://www.kstati.dp.ua, тобто он-лайн газета Новини Кам'янського "Кстати+" була опублікована у стаття під назвою «Завмаг из Днепродзержинська кинул Коломойского». Стаття підписана ОСОБА_3 (а.с.6).

Згідно до даних адміністратора систем реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, доменне ім'я kstati.dp.ua зареєстроване на неперсоніфіковану особу суб'єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що не заперечується відповідачем.

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 який є депутатом Кам'янської міської ради VI скликання, посилається на те, що інформація в статті є недостовірною, у якій посилаються на неіснуючі факти та обставини цілеспрямований на формування у читача стійкого уявлення про дії позивача, не у передбачений законом спосіб та за відсутності будь-яких моральних принципів останнього (а.с.2-4).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, зі змісту статті вбачається, що відповідач не є автором цієї статті, на Інтернет- сторінці є пряме посилання на інший інтернет-ресурс, а саме на Інтернет- сторінку інтернет-порталу Vlasti.net, де зазначено «мы публикуем статью, подписанную ОСОБА_4, почти без изменений».

В п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач ОСОБА_1 є депутатом Кам'янської міської ради VI скликання, тобто є публічною особою, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

З матеріалів справи вбачається, що вказана інформація, яка була розповсюджена в мережі Інтернет, стосувалася діяльності позивача, як депутата міської ради та фактично є оціночними судженнями, оскільки такі твердження не містять фактичних даних, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про порушення викладеною в Інтернем мережі інформацією особистих немайнових прав позивача є безпідставними.

Твердження заявника про неповне дослідження доказів у справі, неправильне застосування норм матеріального права є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді