РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2502/18

20 лютого 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем по справі, ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 01.03.2003 року у виконавчому комітеті Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис за №8. На час одруження відповідач носив прізвище ОСОБА_3, тому після реєстрації шлюбу вона змінила своє дошлюбне прізвище Голіней на прізвище чоловіка ОСОБА_3.

За час шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час є неповнолітніми і проживають разом з нею.

Згідно актового запису № 23 від 29.03.2014 року, складеного відділом ДРАЦС реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області відповідач змінив прізвище ОСОБА_6 на Іванюк.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2018 року шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвано. Неповнолітніх дітей від шлюбу залишено проживати з нею.

На даний час я разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, підприємницькою діяльністю не займається, доходів від підсобного господарства не маю, працюю вчителем і отримую невисоку заробітну плату. Таким чином її сім'я є малозабезпеченою, а тому я сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітніх дітей, у зв'язку з цим зазнає значні труднощі із-за відсутності матеріальної допомоги із сторони відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 вже тривалий час проживає у Великобританії, де має відповідну роботу і отримує досить високі доходи, однак добровільно коштів на утримання неповнолітніх дітей від шлюбу не дає, а тому я змушена звернутися в суд з позовом про стягнення з нього аліментів в її користь на їх утримання.

ОСОБА_4 на утриманні інших неповнолітніх дітей, а також непрацездатних осіб не має, при цьому будь-яких коштів на утримання неповнолітніх дітей їй не надає. Вважає, що він матеріально спроможний і реально може сплачувати аліменти в її користь на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що є менш більш достатнім для нормального фізичного та духовного розвитку дітей на даний час.

30.01.2019 р. на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що відповідач ОСОБА_4 позовну заяву визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього в користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак заперечує проти розміру аліментів, вказаного позивачем, а також не погоджується з обставинами, викладеними в позовній заяві.

Так, твердження позивача про те, що відповідач добровільно не надає кошти на утримання дітей є неправдою. Відповідач постійно пересилав кошти на утримання дітей, що підтверджується квитанціями про пересилання коштів через систему Вестерн Юніон, з яких вбачається, що до подання заяви про стягнення аліментів у липні 2018 р. було відправлено на адресу позивачки 133.54 долари США, а в серпні 2018 р. було відправлено на її адресу 207.90 доларів США. Крім того, відповідач завжди забезпечував дітей всім необхідним, надавав кошти на додаткові витрати для дітей.

Будь-яких непорозумінь з приводу надання коштів на утримання дітей не було. Відповідач завжди дбав і дбає про дітей. Він через своїх батьків направляв у грудні 2018 та у січні 2019 р. аліменти на адресу позивачки, однак з невідомих причин вона відмовилась отримувати ці кошти і повернула їх назад.

Твердження позивачки про те, що вона є малозабезпеченою також не відповідає дійсності, оскільки позивачка не надала жодного доказу про цей факт. Позивачка працює вчителем, однак довідку про її заробітну плату не надала.

На підтвердження того, що сім'я позивачки не є малозабезпеченою вказує той факт, що ОСОБА_3 є власником легкового автомобіля Ніссан Х-Трейл 2008 року випуску. Автомобіль придбаний у травні 2018 року. Факт наявності автомобіля підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, який надала позивачка. Зі слів ОСОБА_4, більше половини коштів на цей автомобіль надав він. Кошти були надані на прохання позивачки, для того щоби підвозити дітей. Однак позивачка не зазначає про цей факт у позовній заяві, тобто приховує його.

Відносно твердження позивачки про те, що будинок, в якому вона проживає разом з дітьми, знаходиться у власності ОСОБА_4 зазначає, що цей житловий будинок дійсно зареєстрований на ім'я відповідача, але будинок побудований у шлюбі і є спільною сумісною власністю відповідача та позивачки. Будинок цілком готовий, в ньому є хороші умови для проживання.

Окрім того, як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов, у власності позивачки є земельна ділянка площею 0.20 га. Зазначене підтверджує, те що сім'я не є малозабезпеченою, як стверджує позивачка.

Зі слів відповідача ініціатором розлучення була позивачка і саме вона залишилась проживати у спільному житловому будинку разом з іншим чоловіком. В зв'язку з чим відповідач змушений облаштовувати своє життя і будувати чи купувати для себе житло. Також у своїй власності він не має автомобіля. На заробітках у Великобританії він знаходиться нелегально, постійної роботи не має, а разом з тим і не має високих чи значних заробітків. Відповідач не має обов'язку звітуватись перед позивачкою про свої доходи.

Відповідач зараз потребує хірургічного втручання, оскільки є хворим і тому деякий час уже не працює. При цьому відповідачка не надала будь-якого доказу на підтвердження свого обгрунтування позовних вимог відносно високих заробітків ОСОБА_4, ці твердження є голослівними.

Окрім цього, батьки відповідача є непрацездатними, оскільки є пенсіонерами, тому він має обов'язок утримувати також своїх батьків. Батько відповідача постійно хворіє, в зв'язку з чим ОСОБА_4 вимушений надавати кошти на утримання батьків.

Відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей, однак в розмірі по 1100 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Представник позивач в судове засідання не зявився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги позивача підтримує частково з підстав, зазначених в позовній заяві, так як вони дійшли згоди з представником відповідача щодо розміру аліментів. Просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судове засідання також не зявився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати у його відсутності позов визнає частково, зазначає, що вони дійшли згоди з представником позивача щодо розміру аліментів. Не заперечує проти стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Також не заперечує проти стягнення з відповідач в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2018 р. провадження по даній справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2018 року.

За час шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6-7).

З акту обстеження матеріально-побутових умови проживання, складеного депутатом Ланчинської селищної ради, довідки від 15.11.2018 р. № 1675/02.2-24, виданої Ланчинською селищною радою, та довідки про доходи від 28.01.2019 р. № 19 вбачається, що позивач на даний час разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, у власному житловому будинку, підприємницькою діяльністю не займається, підсобного господарства не веде, працює педагогом-організатором Ланчинської ОСОБА_7 ст., однак її доходів не вистачає, щоб забезпечити дітей всім необхідним (а.с. 8-9, 41).

Як вбачається з письмових документів, долучених відповідачем до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 добровільно надавав кошти на утримання неповнолітніх дітей шляхом пересилання коштів через систему Вестерн Юніон, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 36).

Відповідач працює по тимчасових заробітках, з чого має мінливий нерегулярний дохід, тому може надавати кошти на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних длярозвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ч. 3 ст. 51 Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі..

Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд належним чином врахував положення ч. 1 ст. 184 СК України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як у разі наявності нерегулярного, мінливого доходу платника.

В судовому засіданні сторони дійшли спільної згоди щодо розміру аліментів та визначили розмір аліментів в сумі по 1300,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

Враховуючи наведені обставини суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При визначенні розміру аліментів суд враховує факт перебування дітей на утриманні позивача, вік дітей, матеріальний стан позивача, вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку, здоровя дітей, матеріальне становище та стан здоровя платника аліментів, який є фізично здоровим, який не працює, відсутність інших утриманців, тому суд прийшов до висновку, про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 1600 грн. витрат на професійну правничу допомогу в користь позивача згідно квитанцій № 0191 серії АЕ від 20.11.2018 р., № 0238 серії АЕ від 29.01.2019 р., таакту виконаних робіт від 20.02.2019 р. (а.с. 15, 42-43)

На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовільнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 20.11.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_3 1600 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: смт. Ланчин, вул. Чорновола 9, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Суддя Міськевич О.Я.