ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Черкаси

провадження № 22-ц/793/879/19

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Єльцова В. О.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник позивача: адвокат Скіць С.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за розпискою. Позовну заяву мотивувала тим, що 17.07.2017 року відповідачка під розписку позичила у позивачки гроші у розмірі 30000,00 грн. строком на пів року, а саме до 17.01.2018 року. 14.02.2018 року було складено та відправлено пропозицію про повернення боргу, до сьогоднішнього дня відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27.03.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду 1 інстанції мотивовано тим, що в розписці від 17.07.2017 року, написаній відповідачкою на ім`я позивачки, відсутні істотні умови договору позики, не зазначено, що саме винна відповідач, позивачем не надано належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу про наявний борг відповідача в розмірі 30000 гривень, а представлений оригінал розписки не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі,

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просить рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом 1 інстанції обставин, які мають істотне значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та ухвалите нове рішення по суті позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при вчиненні правочину сторонами були дотримані вимоги закону в повному обсязі, написана відповідачем розписка містить всі передбачені чинним законодавством істотні умови договору позики.

Стверджує, що наявність у позивача оригіналу розписки згідно з положенням ч. 3 ст. 545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачем, що дає підстави для стягнення з відповідача суми позики.

Вважає, що розпискою чітко підтверджується зобов`язання відповідача повернути суму позики, визначено строк та порядок повернення коштів. Тож оригінал розписки, наявний у позивача, як доказ дає змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зазначає, що відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог та не оспорювала договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене, не погоджується з висновком суду першої інстанції, що надана позивачем на підтвердження зобов`язань відповідача розписка, є не належним доказом у справі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 17 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 28 травня 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 10 червня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та з викликом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно наданого позивачем оригіналу розписки складеної 17.07.2017 року ОСОБА_2 винна 30000 ОСОБА_1 та зобов`язується повернути частинами за пів року. В розписці не зазначено, що саме винен відповідач та з яких підстав виник цей борг.

В розписці від 17.07.2017 року, написаній відповідачкою на ім`я позивачки, відсутні істотні умови договору позики, не зазначено, що саме винна відповідач.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, з`ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, на думку суду позивачем не надано належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу про наявний борг відповідача в розмірі 30000 гривень, а представлений оригінал розписки не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичальникові.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Позивач, як на підставу позовних вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 17.01.2018 року отримала у борг від неї 30 000,00 грн. строком на півроку, а саме до 17.01.2018 року.

Суд першої інстанції при постановленні рішення, дослідивши боргову розписку та виявивши їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа обґрунтовано дійшов висновку, що в розписці не зазначено, що саме винен відповідач, з яких підстав виник даний борг, відсутні істотні умови договору позики.

З розписки вбачається, що біля запису «повинна 30000» відсутня назва та код валюти.

Також, позивачем не надано належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу про наявний борг відповідача в розмірі 30000,0грн., а представлений оригінал розписки не може бути прийнятий судом як належний доказ у справі.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

В частині вирішення питання розподілу судових витрат судове рішення також є правильним, відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та принципу пропорційності розподілу в рівних частинах при частковому задоволенні позову.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді