Справа №560/1815/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до Бережницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на майновий пай в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Бережницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на майновий пай в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно для спадкоємців за заповітом. Після смерті матері вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказаним заповітом мати заповіла їй все своє рухоме та нерухоме майно. У 2017 році, їй стало відомо, що її матері належить майновий пай співвласника майна КСП ім. Шевченка Дубровицького району Рівненської області, майнова частка якого, згідно відомості №243, становить 6798 грн. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують належність вказаного майнового паю її матері. Крім того, існують розбіжності в документах, а саме в заповіті та свідоцтві про смерть матері.

В судових засіданнях 22 лютого 2019 року та 28 березня 2019 року представник позивача - адвокат Штогрін В.В. позов підтримала, однак в судове засідання, яке було призначено на 06 травня 2019 року, позивач та її представник - адвокат Штогрін В.С. в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника, позов визнає.

Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Згідно складеного 24 березня 1994 року ОСОБА_3 заповіту, посвідченого секретарем Бережницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області та зареєстрованого в реєстрі за №10, свій житловий будинок з надвірними будівлями, все рухоме і нерухоме майно вона заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.6).

На підставі вказаного заповіту 24 лютого 2004 року позивачці ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8).

Разом з тим, з позовної заяви та доданих до матеріалів справи документів вбачається, що в заповіті, посвідченим секретарем Бережницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області та зареєстрованим в реєстрі за №10, спадкодавець записана як ОСОБА_3 , а в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 - ОСОБА_2 .

Документами, які встановлюють належність ОСОБА_2 майнового паю співвласника майна КСП ім. Шевченка Дубровицького району Рівненської області, майнова частка якого згідно відомості №243 становить 6798 грн., є:

-довідка №307 від 28 березня 2017 року, видана виконавчим комітетом Бережницької сільської ради Дубровицького району Рівненської області (а.с.11);

- відомість нарахування майнових паїв співвласникам майна КСП ім. Шевченка Дубровицького району Рівненської області за рахунок розподілу резерву майнових паїв станом на 1 липня 2013 року (а.с.9-10).

З аналізу вищезазначених документів та даних, які в них містяться випливає, що при складанні правовстановлюючих документів, а саме заповіту, органом (посадовою особою), які їх складали, була допущена помилка при записі імені ОСОБА_3

В зв`язку з цим, нотаріусом було відмовлено позиваці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують належність вказаного майнового паю її матері.

Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу для прийняття спадщини.

Згідно з пункту 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з подальшими змінами), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що дійсно його бабою ОСОБА_2 було складено заповіт на ім`я дочки, а його матері ОСОБА_1 Однак, при складанні даного заповіту дійсно було допущено помилку в написанні імені матері, а саме " ОСОБА_5 ", в той момент як матір звали ОСОБА_6 .

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є одна і та ж особа, то заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Щодо права позивача ОСОБА_1 на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує таке.

Статтею 346 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанова №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (16 січня 2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_3 , тобто на час відкриття спадщини, був чинним Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді майнового паю співвласника майна КСП ім. Шевченка Дубровицького району Рівненської області, майнова частка якого згідно відомості №243 становить 6798 грн. та визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом необхідно керуватися статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до вимог статті 524, 525, 526 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

У відповідності до статті 534 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з вимогами статей 548, 549 Цивільного кодексу України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3

В зв`язку з наведеним та у відповідності до роз`яснень Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року щодо питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом у відповідності до статті 534 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року).

Як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на майновий пай співвласника майна КСП ім. Шевченка Дубровицького району Рівненської області, майнова частка якого згідно відомості №243 становить 6798 грн., позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу у Рівненській області (а.с.13).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Окрім цього, на даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому в положенні пункту 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 Цивільного кодексу України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Отже, судом встановлено, що відсутність правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно закону після смерті ОСОБА_3 в нотаріальній конторі.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на майновий пай.

На підставі викладеного керуючись статтями 4, 12, 81, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1265, 1268 Цивільного кодексу України, статтею 81 Земельного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, посвідченого 24 березня 1994 року Бережницькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області та зареєстрованого в реєстрі за №10, який був складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на майновий пай співвласника майна КСП ім. Шевченка Дубровицького району Рівненської області, майнова частка якого згідно відомості №243 становить 6798 грн. (шість тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень).

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 16 травня 2019 року.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор