ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/14854/17

Провадження № 22-ц/818/2448/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2019 року у складі судді Штих Т.В.

у цивільній справі № 638/14854/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав, зміну прізвища, стягнення сум,-

встановив:

03.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 06 серпня 2010 р. уклала шлюб з відповідачем. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 05 січня 2017 р. шлюб було розірвано та позивач змінила прізвище « ОСОБА_4 » на дошлюбне « ОСОБА_5 ». Від шлюбу 11 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. народилась дитина ОСОБА_3 . Позивач вказала, що сторони по справі проживали окремо один від одного ще за два місяця до народження доньки, спільного господарства не вели з того часу. ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не підтримував її матеріально і морально під час вагітності, пологів та після народження дитини. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем. Зазначала, що за весь час окремого проживання відповідач не цікавився вихованням доньки, не допомагав її доглядати, не надавав матеріальної допомоги. Крім того, між нею та відповідачем були спори з приводу місця проживання дитини. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 р. визначено місце проживання дитини з ОСОБА_1 На теперішній час дитина проживає разом з позивачем та її батьками. Крім того існує заборгованість по сплаті аліментів через те, що відповідач не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, має схильність до вживання наркотичних засобів та провокує чисельні конфлікти, коїть хуліганські дії, наносить тілесні ушкодження позивачу. У зв`язку з вище викладеним вона змушена була звернутись до суду з позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, вважаючи його незаконним, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що до часу звернення до суду з позовом ОСОБА_2 злісно ухилявся від сплати аліментів. Таким чином, відповідач свої батьківські обов`язки щодо матеріального утримання дитини не виконує. Жодного одягу, взуття та інших необхідних для дитини речей не придбавав взагалі.

Крім того, скаржник стверджує, що відповідач ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби (каннабис), що й було основною причиною розпаду сім`ї, що також на даний час негативно позначається на його поведінці у спілкуванні з дитиною. Він емоційно неврівноважений та схильний до вживання у розмові нецензурної лайки та образ, внаслідок чого між нами постійно виникають конфлікти, під час яких може вдарити її або дитину, після чого доводиться викликати поліцію, неодноразово вчиняв сварки, бив її.

Так, 14 березня 2017 року ОСОБА_2 навмисно наніс їй удар ногою в область правового стегна та спричинив їй, згідно висновку судового експерта №19-зл/17 від 14 березня 2017 року легкі тілесні ушкодження. Заява про даний злочин - кримінальне правопорушення внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 0000140 та розпочато досудове розслідування, що триває по теперішній час. Більш того постійні погрози від відповідача та виклики нами поліції через це, як для особистої безпеки та морального спокою дитини та родини, продовжуються по теперішній час, щоразу, коли відповідач відвідує дитину.

Стосунки між сторонами напружені. Відповідач навмисно створює конфліктні ситуації, під час яких ним вживаються у розмові нецензурна лайка та образа на адресу позивача та на адресу батьків позивача у зв`язку з чим викликається поліція і все це відбувається в присутності дитини. Замість того, щоб гратися з дитиною ОСОБА_2 конфліктує з усіма, навіть із сусідами, що робили йому зауваження з приводу нецензурної ланки з його боку.

Всі питання, щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Грошові кошти на життєво важливі додаткові потреби дитини відповідач не надавав та не надає по теперішній час.

У зв`язку з цим скаржник неодноразово зверталася до служби у справах дітей Золочівської райдержадміністрації та до Золочівського ВП із заявами та скаргами на його поведінку, однак це не дало будь якого позитивного результату.

Крім того, скаржник після розлучення змінила своє шлюбне прізвище « ОСОБА_4 » відновивши своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », яку мають усі її родичі та члени її родини, а лише її малолітня дитина ОСОБА_6 залишилася на прізвище батька « ОСОБА_4 », яка на її погляд має немилозвучне звучання на українській мові. Завжди при написанні прізвище « ОСОБА_4 » роблять багато помилок, навіть в органах ЗАГС та в рішеннях судів, через що виникало багато непорозумінь. Вважає, що прізвище матері та дитини повинні бути однаковими, так як у подальшому також можуть бути деякі труднощі, наприклад, при вступі дитини до дитячого закладу або школи.

Маючи намір до закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3- х років вийти на роботу на початку весни, оформила Алісу у Золочівський дитячий садок №2, а тому не бажає плутанини у своєму та її дитини прізвищах, та в першу чергу діючі в її інтересах та бажаючи змінити її прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » звернулася спочатку до органу опіки та піклування та згодом 03 жовтня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою про зміну прізвища своєї дитини.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 року без змін, як таке, що постановлено у відповідності до вимог законодавства.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позивач ОСОБА_1 штучно створює перешкоди для його спілкування з дитиною та пояснює мотивами особистої неприязні. ОСОБА_1 неодноразово викликала поліцію під час його намагань побачитися з донькою, кількість викликів поліції доходить до трьох разів на день. У разі, якщо побачення із дитиною все ж таки відбувається, то приїзд поліції, та складна емоційна ситуація негативно впливають на уявлення дитини про спілкування з батьком, а також відбирає і без того невеликий час на побачення із дитиною, що позивачка відверто і зазначає як свою мету.

Намагання ОСОБА_1 під будь яким надуманим приводом звертатися до правоохоронних органів він розцінюю, як бажання обмовити його, та отримати привід для того, щоб не надавати можливість на спілкування, помститися, не дати можливості встановити тісний психологічний контакт із дитиною. Однак, не зважаючи на намагання позивача створити штучну уяву про нього, як про порушника наразі він не має судимостей, приводів до поліції, адміністративних покарань, або осягнень, не має процесуального статусу обвинуваченого, підозрюваного по будь якій з заяв написаних колишньою дружиною. В наданих до позову документах є лише зобов`язання внести до ЕРДР заяву, що в жодному разі не означає, що подія зазначена в заяві мала місце, або кваліфікується так, як вважає заявник.

Позивачем до суду не надано будь яких документів, або висновків органу опіки, що можуть підтвердити доцільність вимог позивача, навпаки згідно висновку передбачена більша кількість часу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній та просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 року без змін. Пояснив причину радикальних заходів ОСОБА_1 тим, що певний час подружжя проживали окремо від її батьків і в сім`ї була злагода, але коли з метою економії витрат з сімейного бюджету на житло почали проживати у батьків ОСОБА_1 їх стосунки погіршилися у зв`язку із втручанням в їх сімейне життя матері ОСОБА_1 (його тещі), а згодом суперечки загострилися, сім`я розпалася, як наслідок колишня дружина і теща перешкоджають спілкувати з донькою, використовуючи для цього і поліцію і суди.

Начальник служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області Назаренко А. подав заяву про розгляд справи без його участі та заначив, що позовні вимоги не підтримує.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вимог заявлених у суді першої інстанції.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України»

від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06 серпня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 05 січня 2017 року між ними розірваний (а.с.7), та є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 6).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 р. визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , 2015 р.н. разом з матір?ю за адресою : АДРЕСА_1 . ( а.с. 8-10)

Відповідно до виконавчого листа від 21 лютого 2017 року рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19.12.2016 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17.07.2017 р. зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та у її вихованні. Визначено ОСОБА_2 порядок спілкування та участі у вихованні дитини, встановивши графік їх побачень. ( а.с. 152-155).

Відповідно до сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду від 08.06.2018 р. у ОСОБА_2 ознак наркологічних захворювань не виявлено. ( а.с. 156 ).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей при Золочівській райдержадміністрації від 06.09.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на зміну прізвища дитини. ( а.с. 25 )

Згідно з висновком органу опіки та піклування Золочівської районної державної адміністрації щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відповідний орган вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с. 141-142).

Згідно, долученого до відзиву на апеляційну скаргу, розрахунку заборгованості по виплаті аліментів станом на 01.06.2019 р. заборгованість ОСОБА_2 становить 390 грн. 14 коп.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Матеріалами справи підтверджується відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини виявляє намір спілкуватись з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що ОСОБА_2 притягався до відповідальності у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням батьківських обов`язків уповноваженим на це з органом, що до нього вживались у зв`язку з цим певні заходи впливу, однак він знехтував і не зробив належних висновків.

Посилання ОСОБА_1 , що підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є її численні звернення до поліції та внесення її заяв до Єдиного реєстру досудових розслідувань є безпідставними, оскільки згідно ч.6 ст.82 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, а не заяви до поліції, є обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що жодне з кримінальних проваджень, на які посилається ОСОБА_1 , не закінчено шляхом ухвалення обвинувального або виправдувального вироку, що набрав законної сили.

Також, колегія суддів критично ставиться до посилань ОСОБА_1 у якості доказів того, що ОСОБА_2 не піклується та не цікавитися розвитком своєї дитини, на акти про хід виконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від17.07.2017 року у цивільній справі № 622/276/17 (том 2 а.с. 62, 133-137, 163-165), оскільки такі акти складені самою ОСОБА_1 , її батьками, сусідами та депутатом Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області без присутності представників органу опіки та піклування Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області або державного виконавця, що позбавляє колегію суддів зробити висновок про неупередженість складання таких актів.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про зміну прізвища дитини колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Судом не встановлено та позивачем належними і допустимими доказами не доведено факт невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини.

Пунктом 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, врегульовано порядок розв`язання спорів між батьками щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини.

Відповідно до цього пункту, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності).

Служба у справах дітей з метою вивчення ситуації та підготовки висновку щодо визначення або зміни прізвища, імені та по батькові дитини проводить бесіду з матір`ю, батьком та дитиною, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей при Золочівській райдержадміністрації від 06.09.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на зміну прізвища дитини. ( а.с. 25 )

Посилання позивача на можливість виникнення в подальшому будь-яких непорозумінь чи труднощів у зв`язку з плутаниною у своєму та її дитини прізвищах, є нічим іншим як припущенням, що не може бути покладено в обґрунтування прийнятого рішення. Крім того, вказані обставини не є правовою підставою для зміни прізвища дитини.

Враховуючи, що відповідач відмовився надати згоду на зміну прізвища дитини, доказів того, що відповідач неналежним чином виконує батьківські обов`язки та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини суду не надано, а також позивачем не надано до суду доказів, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Виходячи з викладеного, конкретних обставин справи та інтересів дитини, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності; враховуючи, що законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, - колегія суддів дійшла висновку про недоведеність факту винної поведінки ОСОБА_2 та відсутність підстав для застосування крайнього заходу - позбавлення його батьківських прав стосовно його доньки та зміни прізвища дитини. Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим, правомірним, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.п. 3,4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина