КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/4841/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/8368/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

у березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначала, що 24.03.1993 виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на сім`ю з 4 осіб виданий ордер на право зайняття житлового приміщення жилою площею 31 кв. м, яке складається з двох кімнат, що знаходиться за адресою у АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані в спірній квартири, проте з 2016 року не проживають в ній, а тому вона змушена сплачувати комунальні послуги за відповідачів, що спричиняє їй значні матеріальні збитки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.03.2019 позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилаються на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не досліджено обставин щодо оплати комунальних послуг за спірну квартиру та суд не врахував, що позивач не спростувала той факт, що вона чинить перешкоди у користуванні квартирою. Акти не містять даних про період не проживання відповідачів у спірній квартирі, а тому не є належними доказами. Судом в рішенні зазначено про періодичне не проживання відповідачів, проте не вказано проміжки та тривалість періодів не проживання і не зазначено на підставі яких доказів встановлено такі факти. Крім того, у рішенні неправильно викладено їх пояснення, які надавалися в судовому засіданні. Також судом не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 03.04.2019 у справі 726/831/15-ц.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивачки - ОСОБА_10 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Причини неявки ОСОБА_2 визнані неповажними, третя особа причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.03.1993 виконавчим комітетом Київськоїміської ради народних депутатів ОСОБА_1 з сім`єю з 4 осіб був виданий ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 28.04.2018 за № 002738970 відповідача зареєстровані у вищезазначеній квартирі.

Відповідно до акта обстеження від 21.02.2018, складеного ЖЕД № 401 ОСОБА_11 - ОСОБА_12 та ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживають.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 не заперечувала, що вона та її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_13 з 2016 року проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з довідкою ЖБК «Дарницький - 14» від 09.09.2015, ОСОБА_13 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин та не несуть витрат по сплаті житлового - комунальних послуг та витрат на утримання житла.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не в повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 47 Конституції кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що вибуття наймача або членів його сім`ї з житлового приміщення має бути добровільним та ці особи протягом встановленого законом часу не виявили бажання продовжити користування житловим приміщенням.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вказав, що не проживання відповідачів у спірній квартирі більше ніж 6 місяців підтверджується актом обстеження від 21.02.2018. Проте, даний акт підтверджує лише ту обставину, що станом на 21.02.2018 відповідачі не проживали у спірній квартирі. Суд не звернув уваги на те, що у акті не вказано з якого часу відповідачі не проживають у спірній квартирі та причини такого не проживання.

Суд також не врахував, що ОСОБА_2 хоча і визнала ту обставину, що вона з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_4 , проте вказала, що це викликано тим, що позивач, яка є її матір`ю, і яка була позбавлена батьківських прав відносно неї, створює перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Відповідач ОСОБА_3 також стверджує, що позивач, яка є його бабусею не бажає, щоб він з матір`ю проживав у спірній квартирі та на цьому грунті між ними виникають сварки та непорозуміння. З метою уникнення конфліктів вони вимушені тимчасово проживати за іншою адресою.

Вказуючи на те, що позивач вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідачів суд першої інстанції не перевірив чи дійсно такі послуги позивачкою сплачуються, чи сплачуються такі послуги відповідачами, чи мають змогу відповідачі прийняти участь в утриманні спірної квартири (ремонт тощо), з урахуванням того, що відповідачі стверджують, що позивач не допускає їх до спірної квартири, чи зверталася позивач до відповідачів з питання оплати за житлово-комунальні послуги, як здійснюється нарахування послуг за водопостачання, по кількості зареєстрованих осіб, чи за лічильниками тощо.

Суд також не врахував, що питання оплати за житлово-комунальні послуги може бути вирішено шляхом пред`явлення позову до відповідачів про стягнення таких витрат, проте таких вимог позивач не заявляла та у матеріалах справи відсутні докази, що вона зверталася до відповідачів з претензією щодо оплати таких послуг.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що не проживання відповідачів у спірній квартирі викликано поважними причинами, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові.

Представник ОСОБА_3 вказав на те, що подача цього позову можливо пов`язана з тим, що позивач є людиною похилого віку, та за навіюванням інших осіб бажає приватизувати спірну квартиру одноосібно та розпорядитися нею.

Колегія судів не приймає до уваги такі доводи, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 10.07.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик