Справа № 164/1933/18 Головуючий у 1 інстанції: Невар О.В.
Провадження № 22-ц/802/121/19 Категорія: 26 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу та подав заяву про забезпечення цього позову, в якій просив накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 земельну ділянку, площею 0.088 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 автомобіль „Opel Movano", 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, які належать ОСОБА_4

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Постановлено накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 земельну ділянку, площею 0.088 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 автомобіль „Opel Movano", 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, шляхом заборони ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці АДРЕСА_1 розпоряджатися (продавати, передавати іншим особам) вказаним майном.

Не погодившись з ухвалою суду відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач ухвалу суду не оскаржував, відзиву на апеляційну скаргу не подав, тому апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу в межах її доводів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції - змінити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13.11.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Вказав, що 15.01.2015 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримала у борг 4800 доларів США на строк до 15.01.2016 року. У зв'язку із тим, що ОСОБА_4 не виконала вимоги щодо повернення суми позики, він змушений звернутися до суду.

Разом з позовом ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу.

В обгрунтування поданої заяви зазначив, що невжиття заходів для забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідачка тривалий час не повертає суму позики, хоча займається підприємницькою діяльністю і її матеріальне становище дозволяє це зробити. На його звернення повернути кошти вказує, що кошти повертати не буде, та висловлює намір відчужити належне їй майно з метою уникнення сплати заборгованості.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1, п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Частиною другою ст.150 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною третьою ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Накладаючи арешт на майно, яке належить ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову зазначеним способом, оскільки на даний час в суді заявлено майновий спір щодо заборгованості за договором позики, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена, тому вбачається існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Обраний судом спосіб забезпечення позову колегія суддів таким, що належним чином забезпечить виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши норми процесуального права, якими врегульований порядок вирішення цього питання, врахувавши зміст позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, оскільки розмір заборгованості є значним, обраний позивачем та застосований судом вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам та вимогам процесуального закону.

Доводи апеляційних скарг про те, що ухвала суду в цій частині є невмотивованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвала суду в частині накладення арешту на спірне майно постановлена з дотриманням вимог ст.ст. 149-153 Ц13ПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції накладаючи арешт на майно відповідача не вказав, в межах якої суми має бути накладено арешт, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року слід змінити, доповнивши другий абзац резолютивної частини вказівкою на суму в межах, якої накладається арешт.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року у даній справі змінити, доповнивши другий абзац резолютивної частини ухвали після слів "накласти арешт" словами "в межах ціни позову-303066,26 грн."

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий:

Судді: