Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 554/3203/16-ц

провадження № 61-13702св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Пікуля В. П., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Сбербанк», правонаступника ПАТ «Сбербанк Росії» про стягнення процентів на банківський вклад і трьох процентів річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2015 року у справі № 554/18302/14-ц визнано відмову ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» в поверненні йому готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) 75 212,96 в повному обсязі в порядку, передбаченому укладеними між ним та банком договорами, незаконною. Стягнуто з ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» на його користь суму вкладу та нарахованих процентів в розмірі 75 212,96 доларів США в іноземній валюті в повному обсязі однією сумою через касу банку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2015 року залишено в силі, виключено з його резолютивної частини вказівку на порядок виконання рішення щодо стягнення грошових коштів однією сумою через касу банку.

Позивач вказував, що вклад, який мав бути повернутий йому 27 листопада 2014 року, він фактично отримав частинами впродовж періоду з 23 березня 2015 року до 11 вересня 2015 року, тобто банк весь цей час безкоштовно користувався його коштами.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив зобов`язати ПАТ «Сбербанк» нарахувати проценти на суму 75 212,96 доларів США, несвоєчасно повернуту за договором від 25 листопада 2013 року №263/212/534624 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунку від 21 листопада 2011 року №6356/980/Р, за період з 27 листопада 2014 року до 10 вересня 2015 року (включно) в сумі 3 154,28 доларів США. Стягнути з ПАТ «Сбербанк» на його користь суму нарахованих процентів на суму 75 212,96 доларів США, несвоєчасно повернуту за договором від 25 листопада 2013 року №263/212/534624 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунку від 21 листопада 2011 року №6356/980/Р, за період з 27 листопада 2014 року до 10 вересня 2015 року (включно) в розмірі 3 154,28 доларів США, зменшеному на суму утримання податків згідно чинному законодавству України, в іноземній валюті в повному обсязі однією сумою через касу банку. Стягнути з ПАТ «Сбербанк» на його користь 3 % річних в сумі 1 323,48 доларів США, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання щодо повернення суми 75 212,96 доларів США за договором від 25 листопада 2013 року №263/212/534624 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування та договору банківського мультивалютного рахунку від 21 листопада 2011 року №6356/980/Р за період з 27 листопада 2014 року до 10 вересня 2015 року (включно) в іноземній валюті в повному обсязі однією сумою через касу Банку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «Сбербанк» нарахувати та видати ОСОБА_1 проценти на суму 75 212,96 доларів США в сумі 3 154,28 доларів США, зменшеному на суму утриманих податків згідно чинного законодавства України, стягнути з ПАТ «Сбербанк» на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 1 323,48 доларів США, всього 4 477,76 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням положень договору № 263/212/534624 про відкриття депозитного рахунку вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування та умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затвердженими наказом голови правління від 16 січня 2012 року № 37 (із змінами та доповненнями), підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 проценти на вклад за період з 27 листопада 2014 року до 10 вересня 2015 року (включно), що становить (до оподаткування) 3 154,28 доларів США та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 1 323,48 доларів США відповідно до наданих позивачем розрахунків.

У частині стягнення грошових коштів однією сумою через касу банку, суд першої інстанції відмовив з огляду на те, що порядок виконання рішення суду про стягнення грошових коштів визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «Сбербанк» нарахувати та видати ОСОБА_1 проценти на суму 75 212,96 доларів США в сумі 1 985,21 доларів США без урахування отриманих податків.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за користування коштами з моменту закінчення депозитного вкладу та переведення їх на поточний рахунок - 27 листопада 2014 року до моменту фактичної їх виплати - 11 вересня 2015 року, відповідач має сплатити кошти вкладникові, виходячи зі ставки, встановленої для вкладів на вимогу в розмірі 4,5% річних, що становить 1985,21 доларів США.

Разом з цим, відмовляючи у стягненні 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, апеляційний суд виходив з того, що стягнення таких відбувається виключно в національній валюті Україні, про стягнення якої позивачем відповідної вимоги не заявлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся засобом поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою апеляційного суду залишилось те, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 15 липня 2015 року (у справі № 554/18302/14-ц, провадження № 6-12116св15) вже встановлено, що відмова банка про стягнення коштів з поточного рахунку на підставі розпорядження клієнта банка в цьому випадку є незаконною та підтверджено, що обмеженням права позивача на користування належними йому коштами відповідачем порушуються зобов`язання щодо повернення суми вкладу та нарахованих процентів в установлений строк, а також приписи чинного законодавства. Правова позиція щодо випадків, коли банк перерахував кошти на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але не надав вкладнику можливості використання цих коштів чітко визначена у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13, від 28 січня 2015 року № 6-247цс14, від 29 травня 2013 року № 6-39цс13.

Разом з цим, заявник звертає увагу на те, що рішення апеляційного суду в частині стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання фактично містить лише необґрунтоване ствердження, яке не спростовує наявність права позивача на отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У квітні 2017 року від ПАТ «Сбербанк» на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив, у якому відповідач просить касаційну скаргу відхилити, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 березня 2018 року справу № 554/3203/16-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновків про часткове задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 25 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Сбербанк Росії» (правонаступник ПАТ «Сбербанк») був укладений договір №263/212/534624 про відкриття депозитного рахунку вклад «Традиційний») в рамках договору щодо банківського обслуговування (далі - договір №263/212/534624 ).

Відповідач на умовах та в порядку, передбаченому цим договором та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затвердженими наказом голови правління від 16 січня 2012 року №37 (із змінами та доповненнями) (далі - умови), які є невід`ємною частиною всіх укладених між сторонами договорів, банк прийняв від ОСОБА_1 на депозитний рахунок 70 409,05 доларів США.

Відповідно до пункту 2.3 договору № 263/212/534624 термін повернення вкладу - 27 листопада 2014 року. Процентна ставка за вкладом - 7,15% річних (пункт 2.5 цього договору).

27 листопада 2014 року ОСОБА_1 як вкладнику, в зв`язку зі спливом строку розміщення вкладу за договором №263/212/534624 підлягала поверненню сума вкладу в розмірі 70 409,05 доларів США, а також сума процентів, нарахованих за весь строк розміщення вкладу. Згідно з умовами (пункт 3.3.3.5) повернення вкладу та виплата процентів здійснюється відповідачем у безготівковій формі шляхом перерахування належних вкладнику сум на поточний рахунок вкладника в день настання терміну повернення вкладу. Поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 відкрито в банку на підставі договору банківського мультивалютного рахунку від 21 листопада 2011 року №6356/980/Р (далі - договір №6356/980/Р).

З метою отримання всіх належних коштів в повному обсязі в іноземній валюті готівкою через касу відділення банку в м. Полтава, позивач, керуючись положеннями договорів та умов (пункт 1.3.2.26), своєчасно повідомив про це відповідача письмовою заявою від 25 листопада 2014 року.

27 листопада 2014 року сума депозиту (70 409,05 доларів США) та нарахованих процентів (4 803,91 доларів США), а всього 75 212,96 доларів США за договором № 263/212/534624 зарахована банком на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та відповідно до його заяви повинна була бути видана йому в повному обсязі готівкою в іноземній валюті через касу банку. Проте листом від 27 листопада 2014 року №164/7/63-4 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі всіх належних коштів, обмеживши таку видачу еквівалентом 15 000,00 грн на добу.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2015 року у справі № 554/18302/14-ц позов ОСОБА_1 до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» був задоволений повністю: визнано відмову ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» в поверненні йому готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) в розмірі 75 212,96 в повному обсязі в порядку, передбаченому укладеними між ним та банком договорами, незаконною. Стягнуто з ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» на його користь суму вкладу та нарахованих процентів в розмірі 75 212,96 доларів США в іноземній валюті в повному обсязі однією сумою через касу банку

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року це рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року (справа №554/18302/14-ц, провадження №6-12116св15) рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року скасовано, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2015 року залишено в силі, виключено з його резолютивної частини вказівку на порядок виконання рішення щодо стягнення грошових коштів однією сумою через касу банку.

Фактично вклад ОСОБА_1 отримано частинами впродовж періоду з 23 березня 2015 року до 11 вересня 2015 року, що підтверджується даними виписок по рахунку № НОМЕР_1 з 01 березня 2015 року до 30 вересня 2015 року та весь цей час проценти за користування коштами банком не нараховувались.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Зобов`язальні відносини, як і інші цивільні правовідносини, виникають з обставин, визначених законом як юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (стаття 1066 ЦК України).

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України).

Згідно зі статтею 1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині стягнення процентів на банківський вклад та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 303-315 ЦПК України 2004 року у цій частині належним чином визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про стягнення процентів на банківський вклад у сумі 1 985,21 доларів США без урахування утриманих податків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що згідно з довідкою ПАТ «Сбербанк» розмір процентної ставки за вкладом на вимогу для фізичних осіб в доларах США у ПАТ «Сбербанк» в період з 27 листопада 2014 року до 10 вересня 2015 року становив за вкладами від 200 доларів США - 4,5% річних, а тому за користування коштами з моменту закінчення договору депозитного вкладу та переведення їх на поточний рахунок - 27 листопада 2014 року, до моменту фактичної їх виплати - 11 вересня 2015 року, банк має сплатити кошти вкладникові, виходячи зі ставки, встановленої для вкладів на вимогу в розмірі 4,5% річних, що становить 1 985,21 доларів США.

Разом з цим не можна погодитись в висновком апеляційного суду в частині відмови у стягненні 3% річних за неналежне виконання відповідачем зобов`язання, а саме що таке стягнення відбувається виключно у національній валюті, про стягнення якої позивач вимог не заявляв.

Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зробила висновок, що при обрахунку 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання щодо повернення суми 75 212,96 доларів США за період з 27 листопада 2014 року до 10 вересня 2015 року (час фактичного виконання зобов`язання) включно в іноземній валюті.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, Верховний Суд доходить висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, та залишення в силі рішення суду першої інстанції в цій частині, а також залишення без змін рішення апеляційного суду в іншій частині.

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання не відповідає зазначеним нормам матеріального права, а апеляційний суд, вирішуючи спір, неправильно застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного його розгляду в цій частині, що в силу вимог статті 412 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду в частині стягнення 3% річних, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 1 323,48 доларів США скасувати, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2016 року в цій частині залишити в силі.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук