КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2610/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року у складі судді Лісовської О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном,

за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша Анжели Олександрівни, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

З листопада 2016 року у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном.

В рамках вищевказаного судового провадження у вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А.О., третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А.О., третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування рішення, залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та направити справу для продовження розгляду до першої інстанції.

Посилаючись на те, що представник позивача завжди був присутнім на судових засіданнях по даній справі, а неявка на судове засідання 25 жовтня 2018 року обумовлена поважною причиною, а саме відрядженням до м. Львова, про що заздалегідь було повідомлено районний суд шляхом направлення клопотання про відкладення судового засідання 25 жовтня 2018 року, крім того, 12 вересня 2018 року представник позивача з`явився вчасно на судове засідання, яке було відкладено у зв`язку з перебуванням судді в колегії по кримінальній справі, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3 , яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених цим Кодексом, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, районний суд виходив з того, що позивач та його представники повторно не з`явилися в судове засідання, зокрема : на 12 вересня 2018 року та 25 жовтня 2018 року, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, доказів поважності причин неявки у суд не повідомили та заяв про розгляд справи за відсутності позивача не надали.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..

У протоколі судового засідання зазначаються такі відомості: 1) рік, місяць, число і місце судового засідання; 2) найменування суду, який розглядає справу, прізвища та ініціали судді, секретаря судового засідання; 3) справа, що розглядається, імена (найменування) сторін та інших учасників справи; 4) порядковий номер вчинення процесуальної дії; 5) назва процесуальної дії; 6) час вчинення процесуальної дії; 7) ухвали суду, постановлені в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати; 8) інші відомості, визначені цим Кодексом. Протокол судового засідання ведеться секретарем судового засідання та підписується ним невідкладно, але не пізніше наступного дня після судового засідання і приєднується до справи (ч.ч.1,2 ст.248 ЦПК України).

Встановлено, що розгляд справи 12 вересня 2018 року було призначено у судове засідання на 10 год. (а.с.23 т.2), проте фіксування судового процесу здійснено не було у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, про що секретарем складено довідку від 12 вересня 2018 року (а.с.67 т.2).

Відповідно до розписки, якою розгляд справи з 12 вересня 2018 року перенесено на 25 жовтня 2018 року представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 повідомлено про день та час розгляду справи (а.с.68 т.2).

При цьому, у вказаній розписці міститься відмітка секретаря Грей О.П. про те, що представник відповідача ОСОБА_7 прибула в судове засідання о 10 год. 11 хв.

Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник спростовує запізнення в судове засідання та вказує, що 12 вересня 2018 року представник позивача вчасно з`явився до суду, проте в судове засідання на розгляд справи його не запрошували, а секретар, який вийшов у коридор, повідомив, що справу знято з розгляду у зв`язку з перебування судді у колегії під час розгляду кримінальної справи.

Доказів на спростування вищевказаних доводів апеляційної скарги, матеріали справи не містять.

В порушення положень ч. 1 ст. 248 ЦПК України, згідно якої у судовому засіданні секретар судового засідання забезпечує ведення протоколу судового засідання, крім випадків, передбачених цим Кодексом, хід судового розгляду справи не фіксувався протоколом судового засідання, що у відповідності до положень процесуального права виключає можливість перевірки судом апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги про не проведення судового засідання з інших причин, а не у зв`язку з неявкою учасників справи.

Законодавство України декларує неможливість обмеження особи у доступі до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що була ратифікована Україною 17 липня 1997 року, (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Ратифікація Україною Конвенції покладає на нашу державу обов`язок неухильного додержання зобов`язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від нашої держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 p., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 p., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Слід також зазначити, що Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово вказав на те, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини , основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Колегія суддів враховує долучені до справи докази, які свідчать про те, що неявка представника позивача в судове засідання 25 жовтня 2018 року обумовлена відрядженням його до іншого міста (а.с.107 т.3) про що заздалегідь направлено клопотання про відкладення судового розгляду справи 25 жовтня 2018 року на іншу дату з належним обґрунтуванням причин неявки та відповідними доказами, яке було отримано судом 25 жовтня 2018 року о 9 год. 15 хв. (а.с.84 т.3) й досліджено в судовому засіданні.

Отже, вище викладене підтверджує, що представник позивача, скористався законним правом та заявив клопотання про перенесення судового засідання через поважну причину.

Враховуючи, що у справі відсутні належні докази неможливості проведення судового засідання 12 вересня 2018 року з підстав неявки у судове засідання позивача та його представників, а також з урахуванням вимог положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо належності доступу до правосуддя, колегія суддів вважає поспішними висновки районного суду про наявність підстав застосування по справі положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України й залишення позову ОСОБА_2 без розгляду.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, як необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша Анжели Олександрівни, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування рішення, направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: