РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

28 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.,

за участі секретаря Перун А.М.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/13374/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, позиції третьої особи.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина народилась у шлюбі з відповідачем по справі, який розірвано 22.10.2014 року, що підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.09.2014 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі ј від усіх видів доходу відповідача, починаючи з 12.08.2014 року. Дитина проживає з позивачем. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утримання дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Відповідач не бере участі в матеріальному забезпечені дитини, не надає коштів на її утримання, підтвердженням чого є довідка про наявність заборгованості по аліментних зобов'язаннях в розмірі 39 268,20 грн., надана державною виконавчою службою.

Відповідач не скористався правом на надання відзиву по справі та не забезпечив своєї явки чи явки уповноваженого представника. Був повідомлений у встановленому порядку про час та дату судового засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності представника до суду не надходили.

Третя особа, орган опіки та піклування у своєму висновку вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_4. Повідомили, що ОСОБА_3 під час обстеження його житлово-побутових умов погодився на позбавлення батьківських прав. ОСОБА_3 не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, здоров'я, матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її життя.

2. Заяви, клопотання.

Направивши на адресу суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, третя особа подала клопотання 08.10.2018 року про розгляд справи за відсутності.

3. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25 червня 2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні 19 липня 2018 року.

Ухвалою(протокольною) 19 липня 2018 року відкладено розгляд справи у зв'язку з неявкою відповідача.

Ухвалою суду(проткольною) 04 жовтня 2018 року відкладено розгляд справи у зв'язку з неявкою відповідача.

Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті 28 січня 2019 року.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2.

Сторони перебували в шлюбі, який розірвано 22жовтня 2014 року, що підтверджується заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду.

Дитина проживає разом з матір'ю.

За довідкою дитячого садочку піклування щодо ОСОБА_4 здійснюється лише зі сторони матері.

Відповідач повідомлявся про час та дату судового засідання в установленому порядку за місцем реєстрації, оформлялись телеграми, телефонограми, розміщувались оголошення на сайті судової влади. Проте останній не з'явився та не забезпечив явки уповноваженого представника, що свідчить про незацікавленість у розгляді справи та ухилення від явки до суду. При відсутності заперечень з боку позивача та його представника, суд ухвалив заочно розглянути справу та винести заочне рішення. Наслідки заочного розгляду роз'яснені та зрозумілі.

5. Мотивована оцінка аргументів сторін.

У вирішенні справи суд має визначити першочергове значення найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Оцінюючи представлені суду аргументи, виходячи з наданих суду фактів та доказів, суд прийшов до наступних висновків.

Судом не здобуто в ході судового розгляду будь-яких доказів про намір відповідача прийняти участь у житті ОСОБА_4 Довідка з дитячого садочка підтверджує, що про дитину піклується лише мати ОСОБА_1 Пристуність в житті дитини батька ОСОБА_3 не підтверджена, як і не доведено здійснення будь-яких перешкод зі сторони позивача у спілкуванні з дитиною відповідачу. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою виконавчої служби, у розмірі 39268,20 грн.

Суду не представлено доказів про здійснення та реалізацію намірів відповідача у матеріальній підтримці дитини, як от поштові грошові перекази, відкриття рахунку на ім'я дитини, придбання речей матеріального світу.

Суду не представлено доказів звернення відповідача до служби у справах дітей з приводу вчинення позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною.

Відповідач проявив повну бездіяльність з утримання та виховання власної дитини. За пів року перебування справи в провадженні до моменту ухвалення судом рішення не представлено доказів реалізації прагнення відповідача зустрітися з дитиною.

Зокрема, висновок органу опіки та піклування підтвердив доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4.

6. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

З вищенаведених міркувань, суд приходить до висновку, що права дитини на спілкування з батьком, сімейні зв'язки та відповідне сімейне оточення порушені та потребують захисту.

7. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ст..ст.8,9,20 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини; право на сімейні зв'язки та сімейне оточення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Суддя Ранзоні виклавши окрему думку, зазначив, що Європейський Суд повторював, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів.

У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Оскільки аргументи викладені позивачем на обґрунтування заявленого позову не спростовані в суді та не підтверджено дотримання найкращих інтересів дитини без позбавлення батьківських прав при наявності свідомої бездіяльності відповідача та реального нехтування батьківськими обов'язками, ухилення від виконання батьківських обов'язків, не доведення суду відповідачем дійсних намірів у матеріальному утриманні дитини та їх реалізації, підготовки її до дорослого життя, розвитку нахилів дитини та здібностей, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову. При цьому суд виходить з найкращих інтересів дитини, зважаючи на пояснення отримані в ході судового розгляду та той факт, що сімейне середовище, в якому знаходиться дитина ОСОБА_4, її оточення: мати ОСОБА_1 забезпечує належне утримання та сприяє розвитку та захисту дитини.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини, З.У. «Про охорону дитинства», ст.ст.7, 141,150,151, 164,171 СК України, ст.ст.19, 81, 82, 141,263,353 ЦПК України ,-

В И Р І Ш И В:

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1.

Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_3,АДРЕСА_2.

Третя особа:Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, м.Хмельницький, вул..Грушевського 88.

Повний текст рішення виготовлено 4 лютого 2019 року.

Суддя Хмельницького міськрайсуду З.А.Чевилюк