ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4279/17 Номер провадження 22-ц/814/2406/19Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 червня 2019 року (повний текст рішення складено 01 липня 2019 року) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 у якому просило:

стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 травня 2011 року у розмірі 140 20, 55 грн. станом на 24 січня 2017 року;

судові витрати понесені по сплаті судового збору у сумі 1 600, 00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 19 травня 2011 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

09 лютого 2015 року відповідачу переоформлено кредитну карту «Універсальна» на кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок за яким вона отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов`язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених кредитним договором.

Згідно розрахунку позовних вимог, ОСОБА_1 свого обов`язку відповідач належним чином не виконує, порушила графік повернення кредиту та сплати процентів і допустила заборгованість, яка станом на 24 січня 2017 року нараховує 14020,55 грн., і яка складається з наступного:

- 5247,78 грн. - заборгованість за кредитом;

- 2067,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5561,35 грн. - заборгованість по пені;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 643,84 грн. - штраф (процентна складова).

Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем позивачу не сплачена.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» по даній справі задоволено повністю та стягнуто з відповідача заявлену позивачем суму боргу та судові витрати.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 жовтня 2018 року заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2017 року скасоване і призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.

Із 21 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 червня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що кредитну картку та сім-карту відповідачем загублено 20 лютого 2016 року та знайдено іншою особою, яка, скориставшись вказаними кредитною карткою та сім-картою отримала ПІН код від позивача та таємно викрала грошові кошти у загальному розмірі 5750 грн.

При цьому, суд зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши втрату кредитної картки, невідкладно повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У апеляційній скарзі АК КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 червня 2019 року по даній справі та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати позивач просить стягнути із ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що судом першої інстанції не враховані умови кредитного договору відповідно, яких за не збереження кредитної картки та сім-карти, що стало причиною несанкціонованого зняття грошових коштів має нести відповідальність відповідач.

Позивач вказує, що при наявності факту крадіжки грошових коштів з кредитної карти ОСОБА_1 , відшкодовувати спричинену шкоду має винна особа, а не позивач.

Також підсумовуючи, АТ КБ «ПриватБанк» послався на те, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело, як вважає позивач, до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст. 374 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На думку відповідача рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, який висловлений у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Враховуючи ціну позову (14 020, 55 грн.) та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 19 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір відкритий картковий рахунок та надана кредитна картка «Універсальна» та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшувався.

09 лютого 2015 року відповідачу переоформлено кредитну карту «Універсальна» на кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок за яким вона отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що із вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 листопада 2017 року по кримінальній справі № 537/5161/17, вбачається, що кредитну картку та сім-карту відповідачем загублено 20 лютого 2016 року та знайдено іншою особою - ОСОБА_2 , яка, скориставшись вказаними кредитною карткою та сім-картою отримала ПІН код від позивача та таємно викрала грошові кошти у загальному розмірі 5 750 грн.

Факт отримання вказаною громадянкою ПІН коду безпосередньо від банку не заперечується і не спростовується позивачем.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що і з моменту дії кредитної картки і до моменту, коли її загублено, відповідач не порушувала умови договору.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Позиція суду апеляційної інстанції щодо висновків суду першої інстанції

Враховуючи наведене, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши втрату кредитної картки, невідкладно повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт, врахувавши наявність чинного вироку у кримінальній справі, в межах якої встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену іншою особою без її згоди.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана позиція також взаємо узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відносно доводів АТ КБ «ПриватБанк», що судом першої інстанції не враховані умови кредитного договору відповідно, яких за не збереження кредитної картки та сім-карти, що стало причиною несанкціонованого зняття грошових коштів має нести відповідальність відповідач, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, відносно цього доводу позивач посилається на положення п.п. 1.1.5.5, 1.1.5.14, 1.1.529, 2.1.4.5. договору, та те що сторони погодили умови та правила надання банківських послуг.

Проте, будь-які дані про те, що відповідач ознайомлена чи суду надані Умови надання банківських послуг в редакції, що були чинними на час укладення договору відсутні.

Крім того, як уже зазначалося, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Однак, у даній справі навпаки встановлено, що відповідач, виявивши втрату кредитної картки, невідкладно повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі про те, що при наявності факту крадіжки грошових коштів з кредитної карти ОСОБА_1 , відшкодовувати спричинену шкоду має винна особа, а не позивач, слід зазначити наступне.

При розгляді даної справи суд першої інстанції вірно встановив, що предметом та підставами заявленого ним позову є неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та стягнення з неї кредиту, відсотків за користування ним, штрафів та пені за несвоєчасне повернення отриманих кредитних коштів, а не стягнення безпідставно отриманих коштів.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» послався на те, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело, як вважає позивач, до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст. 374 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Відносно цих аргументів суд вважає за потрібне вказана на наступне.

Дані доводи є неконкретизованими, зокрема, особа, яка подала апеляційну скаргу навела лише зміст норми права, яка визначає підстави для скасування судового рішення, але не вказала конкретні порушення норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 12 вересня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко