Справа № 305/46/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., КОЖУХ О.А.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 305/46/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Енерджі» про зміну формулювання причини звільнення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 11 березня 2019 року, повний текст якого складено 15 березня 2019 року, головуючий суддя Тулик І.І., -

встановив:

11.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Грін Енерджі» мотивуючи таким. Позивач працював у відповідача на посаді водія цеху по виготовленню паливних гранул (пелет), наказом від 25.10.2017 № 23 його було звільнено з роботи на підставі ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України за прогули.

Позивач не згодний із такою підставою звільнення, оскільки працював сумлінно і до дисциплінарної відповідальності не притягався. Звільнення за прогул ускладнює для позивача подальше працевлаштування. Він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, постійно позичати гроші в знайомих.

Відповідно до ст. 235 ч. 3 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону; якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ст. 233 КЗпП України).

Позивач пред`явив вимоги про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішенням Рахівського районного суду від 08.05.2018 у цьому позові було відмовлено. Однак, постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.12.2018 апеляцію позивача було задоволено, рішення Рахівського районного суду від 08.05.2018 у частині відмови в стягненні з ТОВ «Грін Енерджі» середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, позов задоволено частково.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив поновити йому строк для звернення з позовом до ТОВ «Грін Енерджі» про зміну формулювання звільнення, визнати формулювання причини звільнення з ТОВ «Грін Енерджі» за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули невірним і зобов`язати ТОВ «Грін Енерджі» змінити формулювання причини звільнення позивача, вказавши формулювання звільнення за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Рахівського районного суду від 11.03.2019 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та з відсутності доказів щодо погодження між сторонами трудового договору звільнення працівника за згодою сторін.

Не погодившись із цим рішенням суду, позивач ОСОБА_1 його оскаржив, вважає ухваленим із порушенням вимог закону, з неповним з`ясуванням обставин справи, неналежною, однобічною оцінкою доказів.

На обґрунтування скарги позивач посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, компенсацію якої оцінює у 5000,00 грн.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.12.2018 рішення Рахівського районного суду від 08.05.2018 у частині відмови в стягненні з ТОВ «Грін Енерджі» середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, позов задоволено частково, стягнуто на користь позивача 12500,00 грн. Рішенням Рахівського районного суду від 08.05.2018 встановлено, що позивач не надав доказів про написання заяви про звільнення за угодою сторін. Позивача було безпідставно звільнено за прогули, що отримало підтвердження в постанові Закарпатського апеляційного суду від 04.12.2018, тож позивач не мав можливості написати жодної заяви про звільнення.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 , який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність представника відповідача ТОВ «Грін Енерджі», дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторони, суд приходить до такого.

Рішенням Рахівського районного суду від 08.05.2018 у справі № 305/207/18 було відмовлено в позові ОСОБА_1 до ТОВ «Грін Енерджі» про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 8-12).

Чинною постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.12.2018 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 08.05.2018, рішення суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, позов у ці частині задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Грін Енерджі» на користь ОСОБА_1 12500,00 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 4-7).

Цими судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Грін Енерджі» на посаді водія і наказом від 25.10.2017 № 23 був звільнений з роботи на підставі ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України за прогули, трудову книжку отримав 15.05.2018 і наказ про звільнення та правомірність такого не оскаржував. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ч. 4 ЦПК України).

Отже, ОСОБА_1 не оспорював судовим порядком підставу свого звільнення, не оскаржував відповідний наказ, не ставив питання про поновлення на роботі, а оспорював інші дії роботодавця, пов`язані з несвоєчасною видачею трудової книжки після звільнення та неналежним розрахунком. Апеляційним судом вимоги звільненого працівника у відповідній частині були задоволені. Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що безпідставність його звільнення за прогули була підтверджена постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.12.2018, цілком голослівне, що ним було визнано під час апеляційного розгляду справи.

Звернувшись 11.01.2019 до суду з позовом до ТОВ «Грін Енерджі» про зміну формулювання причини звільнення, ОСОБА_1 обґрунтовував його, зокрема, незгодою з підставою звільнення. Тобто, позивач поставив питання про неналежність, неправомірність застосованої роботодавцем підстави звільнення. Однак, якщо йдеться про наказ, яким звільнено ОСОБА_1 з роботи, то формулювання щодо звільнення за прогули (причина звільнення) відповідає правовій підставі для такого звільнення (ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України). По суті позивач шляхом пред`явлення вимоги про зміну формулювання причини звільнення поставив питання про незаконність звільнення як такого, що не охоплюється відповідним предметом позову, є фактичною підміною предмету позову та недопустимою спробою ревізії в позапроцесуальний спосіб фактів і обставин встановлених чинними судовими рішеннями.

Причини звільнення (конкретні факти, дії тощо, через які провадиться звільнення) і підстави звільнення (правові підстави, норми актів законодавства, відповідно до яких провадиться звільнення) не є тотожними поняттями. За змістом частини 3 статті 235 КЗпП України, йдеться про усунення невідповідності між формулюванням причини звільнення, зазначеної у відповідному розпорядчому акті роботодавця, та нормою закону, на підставі якої проведено звільнення. Застосування цих положень закону для зміни передбаченої законом і визначеної роботодавцем підстави звільнення працівника недопустиме.

Таким чином, передбачених законом підстав для зміни відповідно до пред`явлених вимог формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Грін Енерджі» з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули на звільнення за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України немає, рівно як і немає в справі доказів про наявність фактичних підстав для задоволення позову. Позивачем пропущений строк для звернення до суду з позовом, встановлений частиною 1 статті 233 КЗпП України, оскільки відповідне рішення було ухвалене судом 08.05.2018, а трудову книжку він отримав 15.05.2018. Жодних доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з часу отримання трудової книжки позивач не надав. Поза тим, оскільки позов є безпідставним і недоведеним по суті, суд першої інстанції правильно відмовив у ньому саме з цих підстав.

Питання про компенсацію позивачу моральної шкоди не було предметом позову, не вирішувалося судом першої інстанції, відповідно, не розглядається апеляційним судом (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію, яка правильності по суті та законності судового рішення не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рахівського районного суду від 11 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 5 липня 2019 року.

Судді