КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/2255/18 Головуючий у 1-й інст. - Тиханський О.Б.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2265/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Тиханського О.Б. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилається на те, що 04.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, умови договору відповідачем порушуються і станом на 03.07.2018 року його заборгованість по кредитному договору складає 17 501 грн. 43 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та неустойкою. Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, умовами кредитування. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Відповідач підписуючи заяву-анкету від 04.06.2015 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою та його умовами. Відповідно до укладеного кредитного договору відповідачу відкрито картковий рахунок, видано картку із строком дії до останнього дня квітня 2020 року, встановлено кредитний ліміт на картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Отримання картки підтверджується фото відповідача. Доказом користування кредитними коштами є Виписка по рахунку, з якої вбачається, що кошти на сплату заборгованості частково сплачувалися відповідачем, але не в повному обсязі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, що також є підтвердженням наявності кредитних правовідносин, визнання умов договору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути 17 501 грн. 43 коп. заборгованості за кредитним договором.

Посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем до суду анкета-заява не містить розміру грошових коштів, що надаються позичальнику, не відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України та не є за своїм змістом кредитним договором. «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 04.06.2015 року. Позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання позивачем відповідачу коштів у кредит, та, відповідно, наявності заборгованості у відповідача та обов'язку сплатити цю заборгованість позивачу.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 04.06.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг в письмовій формі, шляхом підписання сторонами Заяви.

Позивач стверджує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно п 2.1.1.2.4 Умов надання банківських послуг. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач умови договору виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі встановленому в договорі, відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов'язання та допустив виникнення заборгованості.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наданої позивачем Анкети-заяви від 04.06.2015 року, вбачається, що відповідач цією Заявою приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно анкети-заяви, Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту відповідачу роз'яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування відповідачем отриманий. При цьому, відсутні відомості про встановлення та погодження кредитного ліміту, та фактичне отримання такого.

Анкета-заява від 04.06.2015 року не містить розміру грошових коштів, що надаються позичальнику та не містить пункту про те, що вона разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 04.06.2015 року, а анкета - заявавід 04.06.2015 року не відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України та не є за своїм змістом кредитним договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що заборгованість за кредитом складає 17 501 грн. 43 коп.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не є кредитним, тому наданий позивачем до суду письмовий розрахунок оцінено судом критично та відхилено, як доказ, який був виготовлений позивачем без участі іншої сторони, а його зміст не відповідає змісту підписаного сторонами Договору у формі Анкети-заяви від 04.06.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання Банком відповідачу коштів у кредит, та, відповідно, наявності заборгованості у відповідача та обов'язку сплатити цю заборгованість.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині правового обгрунтування підстав відмови в задоволенні позову.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 23 січня 2017 року, серія НОМЕР_1, виданого Виконавчим комітетом Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області (а.с.84).

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 07 серпня 2018 року.

Тобто, позов пред'явлено про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 більше ніж через півтора роки після його смерті.

Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред'явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За умовами ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Апеляційним судом встановлено, що позивач не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про залучення до участі у вказаній справі правонаступників померлого відповідача ОСОБА_2

Не подано відповідного клопотання представником позивача і до апеляційного суду, незважаючи на те, що свідоцтво про смерть відповідача ОСОБА_2 отримано судом першої інстанції ще до ухвалення рішення у справі, а відповідно до вимог ЦПК України позивач зобов'язаний добросовісно користуватися процесуальними правами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області наданими на запит суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 знятий з реєстрації 23.01.2017 року, як померлий (а.с.70- зворотня сторона).

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки особа, до якої пред'явлено позов померла за півтора року до подачі позову до суду.

За встановлених обставин апеляційний суд позбавлений можливості встановлювати на стадії апеляційного розгляду обставини виконання позивачем вимог статті 1281 ЦК України враховуючи непред'явлення позову до спадкоємців боржника.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з вище викладених підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року - скасувати, ухвалити рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.