Справа № 155/1293/18 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Провадження № 22-ц/802/138/19 Категорія: 59 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що 19 січня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір №732680 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі.

Також позивач зазначав, що 19 січня 2018 року ним був укладений договір доручення №732680 з ТзОВ «АТ Сервіс». За умовами укладеного договору відповідач погодився надати йому транспортний засіб (легковий автомобіль) марки «ZAZ Sens» вартістю 190000,00 грн., а позивачем на рахунок ТзОВ «Авто Просто» внесено грошові кошти на загальну суму 24424,06 грн.

Позивач вважає, що укладений договір є несправедливим, оскільки його умови порушують принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, діяльність відповідача є нечесною підприємницькою діяльністю, а тому просив суд визнати недійсним договір № 732680 від 19 січня 2018 року та стягнути з відповідача в його користь 24464,06 грн. понесених витрат.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року в даній справі в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

У відзиві відповідач просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір укладений без порушення норм законодавства, умови договору не призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін договору, у діях відповідача відсутній обман та нечесна підприємницька діяльність, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання цього договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 19 січня 2018 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТзОВ «Авто Просто» був укладений договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Просто». Договір укладається шляхом його підписання та підписання додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до умов додатку № 1 до договору позивачем ОСОБА_2 погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме транспортний засіб «ZAZ Sens» вартістю 190000,00 грн.

Додатком № 1 до договору ОСОБА_2 зобов'язано сплатити: винагороду за послуги, пов'язані з включенням договору до системи «АвтоТак» та формування групи у % + ПДВ у розмірі 9139,10 грн, періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячну винагороду - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ.

Згідно з умовами додатку № 2 до договору ОСОБА_2, як учасника, зобов'язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов'язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу.

Крім того, судом встановлено, що 19 січня 2018 року, відповідно до квитанції № ПНА33 (а.с.8), на розрахунковий рахунок ТзОВ «АТ Сервіс» ОСОБА_2 сплачено 9139,20 грн., а згідно з квитанціями за квітень - липень 2018 року, ОСОБА_2 сплатив на розрахунковий рахунок ТзОВ «Авто Просто» грошові кошти у розмірі 15270,86 грн. (а.с.7,8).

Стаття 6 ЦК України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин третьої та п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 19 оспорюваної угоди підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТзОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.

Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та, вчиняючи дії на її виконання. Дійсність договору сторонами не оспорюється.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, зазначених у частині першій, пункту 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Також судом установлено, що ТзОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40 було зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг.

Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак, визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Результат аналізу пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14, і підстав для відступлення від цієї правової позиції немає.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТзОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що умови договору є несправедливими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, порушує вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на наступне.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків споживачів; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір був укладений з дотриманням положень цивільного законодавства, його зміст не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого суду, не впливають на правильність судового рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задовольнення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді