Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 643/162/15-ц

провадження № 61-27740св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова, у складі судді Сиротникова Р. Є., від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області,

у складі колегії суддів: Бровченко І. 0., Шведової Л. А. , Малійської С. М. ,

від 07 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13 273, 28 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору

№ б/н від 09 січня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між

ним та АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір.

Взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № б/н від 09 січня

2008 року Банк виконав своєчасно і повністю.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 30 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 26 622, 78 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 6 184, 94 грн; заборгованості за процентами - 17 029, 89 грн; заборгованості з комісії за користування кредитом- 3 407,95 грн.

Вказану суму заборгованості, за виключенням заборгованості стягнутої із ОСОБА_4 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2012 року в розмірі 14 216, 66 грн, та з урахуванням фіксованої частини штрафу - 250 грн і процентної складової штрафу - 620, 16 грн ,

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_4 на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 січня 2008 року, останній платіж на погашення кредиту відповідачем здійснено 15 липня 2008 року, а з позовом банк звернувся до суду 12 січня 2015 року. Представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, а позивачем не надано жодного доказу на підтвердження пропуску зазначеного строку з поважних причин.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами. Підстав для зміни чи скасування судового рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

АТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є. С., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 643/162/15-ц із суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-УІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 643/162/15-ц передано судді - доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень не було прийнято до уваги ті обставини, що АТ КБ «ПриватБанк» вже зверталося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, нарахованої станом на 31 січня 2011 року. За результатами розгляду справи 08 лютого 2012 року судом було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. З наступного дня після ухвалення судом рішення розпочався новий перебіг строку позовної давності, який сплив лише 09 лютого 2015 року, а тому АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом в межах строку позовної давності.

Також банк вважав, що при застосуванні строку позовної давності судами попередніх інстанцій не враховано положення статті 1048 ЦК України щодо порядку нарахування та сплати процентів, не враховано, що договором передбачено самостійні щомісячні платежі, не враховано переривання строку позовної давності.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 09 січня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили із того, що кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, а також інших витрат згідно Умов.

За умовами кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Взяті на себе зобов`язання по кредитному договору № б/н від 09 січня

2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит у розмірі 7 000 грн.

У порушення зазначених умов договору відповідач ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором № б/н від 09 січня 2008 року належним чином не виконував.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого

2012 року (справа № 2-3951/11) з відповідача ОСОБА_4 стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» 14 019, 66 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 січня 2008 року та судові витрати.

Із копії постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 15 жовтня 2015 року, винесеної за виконавчим провадженням №36307437, судами встановлено, що боржник - ОСОБА_4 виконав рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2012 року в повному обсязі, в зв`язку із чим виконавче провадження закінчене.

Факт зарахування коштів на виконання рішення суду на рахунок стягувача (банку) підтверджується також і випискою про рух коштів по рахунку

ОСОБА_4

Із розрахунку заборгованості судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 30 листопада 2014 року ОСОБА_4 мав заборгованість у загальному розмірі 26 622, 78 грн, з яких 6 184, 94 грн - заборгованість за кредитом, 17 029, 89 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 407, 95 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 620, 16 грн - штраф (процентна складова).

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Посилання представника відповідача на сплив позовної давності за вимогами кредитора є підставою для застосування наслідків пропуску вказаного строку.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цих норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічні висновки щодо застосування норми права викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі

№ 369/6892/15-ц та від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновки про застосування норм права, згідно з якими за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, комісії, пені за порушення умов договору та штрафів, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У справі, яка є предметом перегляду, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 січня 2008 року, яка виникла за період з лютого 2011 року по 30 листопада 2014 року у розмірі 13 273, 28 грн, яка складається із:

- заборгованості за процентами - 9 870, 17 грн;

- заборгованості з комісії - 2 532, 95 грн;

- фіксованої частини штрафу - 250 грн;

- процентної частини штрафу - 620, 16 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не звернули увагу на те, що банк звернувшись до суду

у 2011 році скористався правом на дострокове повернення кредиту, отримав судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом та комісії, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання.

Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, якими передбачено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості про порядок нарахування процентів поза межами строку кредитування, після реалізації банком права на дострокове повернення кредиту.

У такому випадку кредитор (банк) має право на отримання компенсаційних виплат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У справі, яка є предметом перегляду, АТ КБ «ПриватБанк» не заявляло вимог щодо стягнення із ОСОБА_4 коштів, передбачених статтею 625

ЦК України.

Враховуючи те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти, комісію та штрафні санкції за кредитним договором, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, комісії та штрафу за кредитним договором від 09 січня 2008 року за період із 01 лютого 2011 року до 30 листопада 2014 року задоволенню не підлягають.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, однак неправильно застосували норми матеріального права, оскаржувані судове рішення підлягають зміні шляхом зміни їх мотивувальної частини.

Щодо розподілу судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова

від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович