ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1472/18 Номер провадження 22-ц/814/1752/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Прядкіної О.В.

секретар: Григоришина М.В.

за участю: представника позивача- адв. Рябченко П.Ф.

представника третьої особи -Управління майном комунальної власності містаПолтавської міської ради Янченка Я.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Рябченко Павла Федоровича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста, ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25.12.1998 року за №282.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він зі своєю родиною до 1988 року проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який було вирішено знести, а на його місці побудувати новий будинок.

Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №554 від 23.11.1998 його матері - ОСОБА_3 на сім`ю з трьох осіб було надано тимчасове житло по АДРЕСА_2 з метою відселення з будівельного майданчику.

Відповідно до двостороннього зобов`язання між квартиронаймачем ОСОБА_3 та забудовником - управлінням "Полтаваагропищепром" позивач та його родина звільнили квартиру у житловому будинку, який підлягав знесенню, а забудовник після введення в експлуатацію 45-тиквартирного жилого будинку повинен був надати ОСОБА_3 в цьому будинку за адресою: АДРЕСА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 у власність та для постійного проживання, при умові звільнення квартири АДРЕСА_2 , яку було надано тимчасово.

Вказує, що свої зобов`язання ОСОБА_3 виконано у повному обсязі, у зв`язку з чим вважає незаконним рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 282 від 25.12.1998 року, яким визнано нечинним зобов`язання щодо надання сім`ї позивача квартири АДРЕСА_3 .

З урахуванням наведеного прохав: в порядку ст.127 ЦПК України поновити строки звернення до суду, які пропущені із поважних причин; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради за №282 про часткову зміну рішень міськвиконкому від 27.03.1991 року №135, 28.05.1997 року №167, 23.03.1998 року №67, яким пункт №8 додаток до рішення міськвиконкому від 27.03.1991 року №135 про надання двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 а гр. ОСОБА_3 на склад сім`ї з 5-ти осіб, при відселенні з будівельної ділянки, вважати таким, що втратив чинність.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі на рішення суду представник позивача, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що місцевим судом не вірно було надано оцінку доказам та фактам, наявним у матеріалах справи.

Вказує, що оскаржуваним рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради №282 від 25.12.1998 року фактично, через сім років, скасовано їх попереднє рішення, яким була надана квартира сім`ї Тацій, без повідомлення про це власника квартири ОСОБА_3 , яка залишилась проживати у цій квартирі до 09.06.2014 року - по день своєї смерті.

Вважає посилання місцевого суду про начебто обізнаність позивача з 1999 року про наявність рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради №282 від 25.12.1998 року, безпідставним, оскільки це не відповідає дійсності.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник третьої особи - Управління майном комунальної власності містаПолтавської міської ради - проти задоволення апеляційної скарги заперечував, а рішення місцевого суду прохав залишити в силі.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи убачається та встановлено місцевим судом, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 23 листопада 1988 року №554 надано гр. ОСОБА_3 на сім`ю з трьох чоловік двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , з метою відселення з будівельного майданчика (а.с.6).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як установлено рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2015 року у справі №2/554/35/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтави про визнання права користування житловим приміщенням, 14 вересня 1988 року рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів №453 надано гр. ОСОБА_1 на сім`ю з двох чоловік квартиру АДРЕСА_8 з метою відселення з будівельного майданчика (а.с.24-25).

У подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 23 листопада 1988 року №554, між квартиронаймачем ОСОБА_3 та забудовником - управлінням „Полтаваагротехпищепром" укладено двостороннє зобов`язання, згідно якого квартиронаймач зобов`язувалась тимчасово переселитися на час будівництва 45-ти квартирного житлового будинку до квартири АДРЕСА_2 , а забудовник - управління «Полтаваагротехпищепром» зобов`язувалося після здачі в експлуатацію 45-ти квартирного житлового будинку надати квартиронаймачу ОСОБА_3 двокімнатну квартиру в даному будинку при умові повного звільнення квартири АДРЕСА_2 (а.с.9).

Установлено, що у серпні 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було здійснено обмін житла. ОСОБА_3 отримала ордер на квартиру АДРЕСА_8 на сім`ю з трьох осіб (а.с.24, зворот, а.с.26, зворот).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 27 березня 1991 року №135 та додатку до нього - Списка громадян від 27 березня 1991 року №135, на заселення в квартиру АДРЕСА_3 5 осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_5 , котрі на той час проживали за адресою АДРЕСА_8 . Згідно даного Списку, квартира АДРЕСА_8 , не підлягала заселенню, а після виселення з неї вказаних вище осіб, мала використовуватися як службова (а.с.7, 24-27).

Також, як установлено вказаним вище рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2015 року у справі №2/554/35/15, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2015 року, ОСОБА_3 та члени її родини відмовилися виконувати двостороннє зобов`язання та Список громадян на заселення від 27 березня 1991 року №135, відповідно до яких вони мали повернути одну з квартир маневрового фонду, що надавалися їм на час відселення виконавчим комітетом Полтавської міської ради народних депутатів, а натомість отримати квартиру АДРЕСА_3 (а.с.24-27).

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради «Про часткову зміну рішень міськвиконкому від 27.03.91 №135, 28.05.97 №167, 23.0398 №67 та заселення окремих квартир» від 25 грудня 1998 року №282, пункт №8 додатку до рішення міськвиконкому від 27.03.91р. №135 про надання 2-кімнатної квартири АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_3 на склад сім`ї з 5-ти осіб, при відселенні з будівельного майданчика, визначено вважати таким, що втратив чинність (а.с.5).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з наявності обставин, які свідчать про пропуск позивачем строку позовної давності за даними вимогами.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Відтак, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Матеріалами справи установлено та вірно визначено місцевим судом, що листом житлового відділу виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 06.01.1999 року у відповідь на звернення гр. ОСОБА_3 , їй було повідомлено про прийняте рішення міськвиконкому від 25.12.1998 року №282 та про його зміст (а.с.30).

Окрім того, про обізнаність позивача ОСОБА_1 з рішенням міськвиконкому від 25.12.1998 року №282, свідчать постановлені за його позовом рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2015 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2015 року (а.с.24-27).

Відтак, з урахуванням наведеного, оскільки позивач звернувся до місцевого суду з даним позовом лише 07.03.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, місцевим судом була правомірно відмовлено в його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що посилання місцевого суду про начебто обізнаність позивача з 1999 року про наявність рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради №282 від 25.12.1998 року, є безпідставним, оскільки це не відповідає дійсності, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки у справі наявні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач був дійсно обізнаний про наявність рішення міськвиконкому від 25.12.1998 року №282, поза межами визначеного законом трирічного строку позовної давності, зокрема, у січні 2015 року.

Посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку доводів позивача по суті спору, колегія суддів оцінює критично, оскільки це не може стати підставою для скасування рішення суду, з огляду на те, що в задоволенні позову було відмовлено саме за пропуском строку позовної давності, а не по суті вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Рябченко Павла Федоровича, - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 квітня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.В. Прядкіна