Дата документу 10.09.2019 Справа № 315/802/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/802/18
Провадження №22-ц/807/2634/19
Головуючий в 1-й інстанції - Ярош С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Бєлки В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Оранта-Січ» на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року, ухвалене у м. Гуляйполе (повний текст рішення складено 04 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я особи,-

В С Т А Н О В И В:

19.06.2018 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи. Позов обґрунтовано тим, що 10.07.2017 року в с. Малинівка Гуляйпільського району Запорізької області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "ВАЗ-2105" державний номер НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до Комунальної установи «Гуляйпільська центральна районна лікарня», зазначені обставини підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження №0000467 від 31.10.2017 року. Позивач вважав, що внаслідок завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією якого була застрахована за полісом АЕ № 9956199 , він має право на відшкодування шкоди на підставі ч.1,5 ст.1187 ЦК України та полісу, п.1.3 ст.1 Закону України №1961-IV. 27.12.2017 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування. 06.04.2018 року відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, пославшись на те, що подія 10.07.2017 року не є страховим випадком через відсутність у діях водія забезпеченого транспортного засобу складу кримінального правопорушення. ОСОБА_1 посилаючись на постанову про закриття кримінального провадження вважає, що завдання тілесних ушкоджень є прямим причинним наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.07.2017 року, і посилаючись на ч.1,5 ст.1187, ст.999 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на його користь 37727,88 грн. заборгованість зі сплати страхового відшкодування за страховим випадком 10.07.2017 року, 2389,78 грн. пені за прострочення сплатити страхового відшкодування за період з 07.04.2018 року по 13.06.2018 року, 301,82 грн. інфляційних збитків в зв`язку порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування за період з 07.04.2018 року по 13.06.2018 року, 210,86 грн. 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування за період з 07.04.2018 року по 13.06.2018 року, 6400 грн. витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання правничої допомоги.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заборгованості зі сплати страхового відшкодування за страховим випадком від 10.07.2017 року в сумі 37727,88 грн., пені за прострочення сплати страхового відшкодування за період з 07.04.2018 року по 13.06.2018 року в сумі 2389,78 грн., інфляційних збитків в зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування за період з 07.04.2018 року по 13.06.2018 року в сумі 301,82 грн., три проценти річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування за період з 07.04.2018 року до 13.06.2018 року в сумі 210,86 грн., судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в сумі 6400 грн., а всього 47030,34 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Оранта-Січ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що дії водія ОСОБА_2 не знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП, що в свою чергу не є страховим випадком відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і виключає можливість страхової виплати.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК Оранта-Січ» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України), яким було застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля ВАЗ-2105 номерний знак НОМЕР_1 на період з 06.02.2017 року по 05.02.2018 року, що підтверджується копією полісу №АЕ/9056199 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України).

10.07.2017 року о 00 годині 15 хвилин в с. АДРЕСА_1 району Запорізької області по вул. Космічна ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , не врахував дорожню обстановку і при виникненні небезпеки для руху своєчасно не вжив заходів щодо уникнення наїзду на перешкоду та здійснив наїзд на мопед «Yamaxa Axis» під керуванням ОСОБА_1 , який лежав на дорозі, завдавши останньому тілесні ушкодження, внаслідок чого мопед отримав механічні пошкодження, місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди залишив, що підтверджується копіє постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності.

В період з 10.07.2017 року по 08.12.2017 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується копіями листків непрацездатності.

31.10.2017 року постановою слідчого Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Прокопенка С.М. закрито кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0000467 від 10.07.2017 року відносно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, копію постанови направлено начальнику Гуляйпільського ВП ГУНП в Запорізькій області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за порушення правил дорожнього руху.

29.11.2017 року постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124, 122-4 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн.

29.11.2017 року ОСОБА_2 сплатив штраф в дохід держави в сумі 340 грн., що підтверджується квитанцією № 28 від 29.11.2017 року.

27.12.2017 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується копією повідомлення та з з`явою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується копією повідомлення.

06.04.2018 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що не вважав подію страховим випадком в зв`язку з закриттям кримінального провадження відносно ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, що підтверджується копією відповіді.

Дослідивши матеріали справи суд першої інстанції дійшов висновку, що вина водія ОСОБА_2 підтверджена достовірними, належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений обставинами, які встановлені судом.

Встановлюючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню суд першої інстанції виходи з наступного.

Відповідно до листків непрацездатності через травми, одержані у дорожньо-транспортній пригоді, позивач перебував на лікуванні 120 днів, з 10.07.2017 року по 08.12.2017 року. Таким чином розмір заборгованості по виплаті страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивача, у мінімально гарантованому розмірі становить: 3200 грн. : 30 днів х 120 днів = 12800 грн.

На час дорожньо-транспортної пригоди позивач працював за основним місцем роботи на посаді зварювальника у ТОВ «Батьківщина» Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується довідкою від 27.11.2017 року.

Виходячи з відомостей, зазначених у довідці з місця роботи, розмір сукупної заробітної плати позивача за травень-червень 2017 року становив 3892,15 грн. + 4528,55 грн. = 8510,70 грн., розмір середньоденної заробітної плати позивача становить: 8510,70 грн. : 39 робочих днів = 218,22 грн., з урахуванням показника середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів перебування позивача на лікуванні, у період з 10.07.2017 року по 08.12.2017 року заборгованість з виплати страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності позивачем, складе: 218,22 грн. х 106 робочих днів = 23131,32 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до розміру страхових виплат належних позивачу у якості відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, а саме: 12800 грн. - відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивача та 23131,32 грн. - відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності позивачем, розмір заборгованості з виплати страхового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу внаслідок ушкодження здоров`я за страховим випадком від 10.07.2017 року складе: (12800 грн. +23131,32 грн.) : 100 % х 5 %=1796,56 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

31.10.2017 року постановою слідчого Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Прокопенка С.М. закрито кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0000467 від 10.07.2017 року відносно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, копію постанови направлено начальнику Гуляйпільського ВП ГУНП в Запорізькій області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за порушення правил дорожнього руху.

29.11.2017 року постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124, 122-4 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. 29.11.2017 року ОСОБА_2 сплатив штраф в дохід держави в сумі 340 грн.

Вказаною постановою судом встановлено, що 10.07.2017 року о 00 годині 15 хвилин в с. Малинівка Гуляйпільського району Запорізької області по вул. Космічна ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , не врахував дорожню обстановку і при виникненні небезпеки для руху своєчасно не вжив заходів щодо уникнення наїзду на перешкоду та здійснив наїзд на мопед «Yamaxa Axis» під керуванням ОСОБА_1 , який лежав на дорозі, завдавши останньому тілесні ушкодження, внаслідок чого мопед отримав механічні пошкодження, місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди залишив.

Вказана постанова по адміністративній справі ОСОБА_2 не оскаржена, вона набрала законної сила та виконана правопорушником.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у завданні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень підтверджена належними та допустимими доказами, обґрунтовано прийнятими до уваги судом першої інстанції, як підстави для задоволення позову.

Згідно зіст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно дост.22, 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п.36.5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок заборгованості наданий позивачем проведений у відповідності до зазначених норм закону, відповідачем не спростований.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Оранта-Січ» залишити без задоволення.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 вересня 2019 року.

Судді: С.В. Кухар

О.В. Крилова

В.Ю. Бєлка