Справа № 361/7682/18
Провадження № 2/361/1184/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Смірнова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачі зазначали, що вони є співвласниками житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину №5380 від 30.09.2005 р., виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області.

Ще за життя їхньої матері в будинку були зареєстровані відповідачі: дружина померлого брата - ОСОБА_3, зареєстрована в 1983 році, ОСОБА_4 - племінник, зареєстрований в 2003 році, та ОСОБА_5 - племінниця, зареєстрована в 2002 році.

Згідно довідки №2682 від 06.11.2018 р., виданої Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області, відповідачі залишаються бути зареєстрованими в даному будинку і по сьогоднішній день.

Відповідачі проживали у цьому будинку, але у зав'язку з тим, що після смерті бабусі, право власності було зареєстровано за позивачами, відповідачів було попереджено стосовно зміни їхнього місця проживання. Тобто, домовленість про те, що якщо вони знаходять нове місце проживання, вони звільняють займане приміщення і знімаються з реєстрації.

Так, відповідачі прожили в цьому будинку майже 13 років, тобто користувалися належним позивачам майном на безоплатній основі та здійснювали конфліктні ситуації, при цьому, сплатити позивачам, як власникам, якусь частину вартості житла не погоджувались.

У квітні 2018 року позивачам стало відомо, що відповідачі залишили та виїхали добровільно зі спірного будинку. При цьому, вони залишили будинок в непридатному стані для проживання, повиймали вікна та двері, позрізали батареї, пошкодили стіни та залишили величезні борги за комунальні послуги.

В будинку фактично залишились тільки стіни, тобто речей відповідачів, їхніх меблів чи будь-чого в будинку немає. Куди виїхали відповідачі та де вони зараз проживають позивачам не відомо.

Наявність реєстрації відповідачів в спірному житловому приміщенні не може бути підставою для визнання за ними права користування жилим приміщенням, оскільки відповідачі припинили фактично проживати та користуватись приміщенням за власним бажанням. Крім того, відповідачі не є та не відносяться, згідно законодавства, до членів сім'ї позивачів.

Із-за того, що відповідачі залишаються зареєстрованими в будинку вони обмежують можливості власників - позивачів розпоряджатись своїм нерухомим майном.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд усунути перешкоди в користуванні правом власності, а саме: визнати ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їхній представник ОСОБА_7 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, позивачі направили до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали, просили про задоволення позову в повному обсязі.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30 вересня 2015 року нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №5380, позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Власником іншої Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями є позивач ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 30 вересня 2015 року нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованим в реєстрі за №5383 (а.с.14-17).

Згідно будинкової книги та довідки №2682 від 06 листопада 2018 року, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - невістка, зареєстрована з 09 грудня 1983 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - племінник, зареєстрований з 02 квітня 2003 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, - племінниця, зареєстрована з 13 лютого 2002 року (а.с.6,18-21).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області №2591 від 30 жовтня 2018 року, за вищевказаною адресою серед проживаючих значаться: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7. Проте, згідно акту обстеження депутата Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області ОСОБА_10 від 27 червня 2018 року, в будинку ніхто не проживає будинок не придатний для проживання (а.с.7-9).

Також факт не проживання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квітня 2018 року у спірному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10 листопада 2018 року (а.с.12).

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бут и визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 Постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив судам, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаних з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Разом з тим, відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, з урахуванням визнання відповідачами позовних вимог, що відповідає нормам чинного законодавства та не порушує права чи інтереси третіх осіб, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про усунення перешкоди в користуванні правом власності шляхом визнання ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п'ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи наведені приписи ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку, що питання про повернення судового збору позивачу буде вирішено судом за наявності відповідного клопотання.

З письмових матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 21 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 29 січня 2019 року. 28 січня 2019 року до суду надійшли заяви від відповідачів про визнання позовних вимог та розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України.

Однак, оскільки до суду не надійшло клопотання від позивачів про повернення п'ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, судові витрати покладаються на позивачів.

Керуючись ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 319, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 142, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні правом власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Судові витрати покласти на позивачів.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Сердинський