ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/223/19 Номер провадження 22-ц/814/1147/19Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника відповідача - адвоката Павелко Р.С.,

розглянувши в режимі відеоконференції з Хорольським районним судом Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Павелко Руслана Сергійовича, в інтересах ОСОБА_4

на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 року, прийнятої під головуванням судді Миркушіної Н.С. в м. Хорол

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в загальній сумі 2 168 968 грн.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_4 відчужувати, передавати в заставу (іпотеку) Ѕ частину майнового комплексу станції технічного обслуговування автомобілів за адресою АДРЕСА_1 до моменту набрання рішенням суду по цій справі законної сили.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу оскаржив Павелко Р.С., в інтересах ОСОБА_4, в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Зазначав, що у 2009 році він дав в борг відповідачу 409 000 грн., які ОСОБА_4 не повернув. Просив стягнути вказану суму, відсотки за користування грошовими коштами, інфляційні втрати та пеню.

Разом з позовом ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на Ѕ належного відповідачу майнового комплексу Станції технічного обслуговування автомобілів у АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви, позивач посилається на те, що відповідач намагається продати майно, яке йому належить, а саме Ѕ майнового комплексу Станції технічного обслуговування автомобілів у АДРЕСА_1, що, на думку ОСОБА_2, може утруднити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, районний суд свою ухвалу мотивував тим, що вимога позивача щодо арешту вищевказаного майна суттєво обмежить права відповідача у використанні майна та може зашкодити його діяльності, тому з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, суд прийшов до висновку про заборону ОСОБА_4 відчужувати, передавати в заставу (іпотеку) Ѕ частину майнового комплексу станції технічного обслуговування автомобілів,оскільки такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на те, що між сторонами існує спір, предметом якого є стягнення боргу з ОСОБА_4, який в свою чергу є власником Ѕ частини майнового комплексу станції технічного обслуговування автомобілів за адресою АДРЕСА_1 та має намір продати вказане майно (а.с.3),колегія суддів вважає обґрунтованим забезпечення позову у вказаний в ухвалі Хорольського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 рокуспосіб.

Обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та ґрунтується на положенні п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, за змістом якого позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та невмотивованості судом обраного виду забезпечення позову є безпідставними та не узгоджуються з вимогами перелічених правових норм.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення ним норм процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1п.1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Павелко Руслана Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 11.04.2019 р.