САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2992/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

за участю: позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтував тим, що 30.08.1969 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. В 1970 році вони розпочали будівництво спільного будинку, що завершилось в 1979 році, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради про введення будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , в експлуатацію. Пізніше адресу було змінено на АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 . Згідно рішення комісії про введення будинку в експлуатацію вбачається, що житлова площа будинку становить 51,6 кв.м., корисна площа 72,8 кв.м., будинок складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, надвірні споруди складаються з вбиральні, літньої кухні, сараю та гаражу.07.02.1972 року вони зареєстрували своє місце проживання за адресою будинку та постійно в ньому проживають до дня подачі позову. В 2000 році відповідачем на своє ім`я було приватизовано земельну ділянку площею 0,0728 гектарів, що розташована за адресою АДРЕСА_4 . Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 складається з: Літ. А-1 АДРЕСА_6 будинок, Літ. а-1 прибудова, рік побудови 1979, площа 14,9 кв.м., Літ. а1-1 прибудова, рік побудови 1982, площа 12,1 кв.м., Літ. а- ганок, рік побудови 1982, площа 3,5 кв.м., Літ. Б гараж, рік побудови 1979, площа 23,2 кв.м., Літ. В літня кухня, рік побудови 1979, складається з: 1- кімната 13,0 кв.м., 2-кімната 10,5 кв.м., Загальна площа приміщення становить 23,5 кв.м., Літ. Г сарай, рік побудови 1979, площа 12,0 кв.м., Літ. Д убиральня, рік побудови 1979, площа 1 очко, Літ Е погріб, рік побудови 1982, площа 3,4 кв.м., Літ. Ж літній душ, рік побудови 1982, площа 1,0 кв.м., Літ. № 1-3,І споруди. Згідно акту від 28.09.2017 року складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна при проведенні технічної інвентаризації було встановлено, що будівництво прибудови літ. а1-1, погріб літ. Е, літній душ літ. Ж відбулося до 05.08.1992 року, що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництв, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, зареєстрованого в МЮУ 10.07.2001 року за №582/5773 не належить до самочинного будівництва. Позивач зазначає, що таким чином, перебуваючи у шлюбі нею та відповідачем було набуто у власність нерухоме майно, а саме зазначений житловий будинок та земельна ділянка, що зареєстрована на відповідача. 02.05.2018 року вона звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про розірвання шлюбу, на день подання позову рішення про розірвання шлюбу не ухвалено. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , іншу Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 АДРЕСА_4 , залишити у власності відповідача ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0728 га по АДРЕСА_4 , іншу Ѕ частину залишити у власності відповідача ОСОБА_2 , стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

19.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 41)

22.11.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що все нажите у шлюбі майно було придбано виключно за його кошти.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин викладених в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 30.08.1969 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 30.08.1969 року (а.с. 9).

Відповідно до договору на право будування від 09.06.1970 року, в період 1970 року по 1979 рік ними було побудовано житловий будинок, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради про введення будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 в експлуатацію. Згідно рішення комісії про введення будинку в експлуатацію вбачається, що житлова площа будинку становить 51,6 кв.м., корисна площа 72,8 кв.м., будинок складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, надвірні споруди складаються з вбиральні, літньої кухні, сараю та гаражу (а.с. 10). Пізніше адресу було змінено на АДРЕСА_3 . Дніпро АДРЕСА_4 .

07.02.1972 року вони зареєстрували своє місце проживання за адресою будинку та постійно в ньому проживають до дня подачі позову, що підтверджується відповідними записами в домовій книзі та копіями паспортів (а.с. 18-19, 27-28).

В 2000 році відповідач ОСОБА_2 на своє ім`я приватизував земельну ділянку площею 0,0728 гектарів, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 (а.с. 26)

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 складається з: Літ. А-1 житловий будинок, АДРЕСА_4 . а-1 прибудова, рік побудови 1979, площа 14,9 кв.м., Літ. а1-1 прибудова, рік побудови 1982, площа 12,1 кв.м., Літ. а- ганок, рік побудови 1982, площа 3,5 кв.м., Літ. Б гараж, рік побудови 1979, площа 23,2 кв.м., Літ. В літня кухня, рік побудови 1979, складається з: 1- кімната 13,0 кв.м., 2-кімната 10,5 кв.м., Загальна площа приміщення становить 23,5 кв.м., Літ. Г сарай, рік побудови 1979, площа 12,0 кв.м., Літ. Д убиральня, рік побудови 1979, площа 1 очко, Літ Е погріб, рік побудови 1982, площа 3,4 кв.м., Літ. Ж літній душ, рік побудови 1982, площа 1,0 кв.м., Літ. № 1-3,І споруди (а.с. 22-25).

Згідно акту від 28.09.2017 року складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна при проведенні технічної інвентаризації було встановлено, що будівництво прибудови літ. а1-1, погріб літ. Е, літній душ літ. Ж відбулося до 05.08.1992 року, що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництв, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованого в МЮУ 10.07.2001 року за № 582/5773 не належить до самочинного будівництва (а.с.25).

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд виходить з наступного.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Частиною другою ст.112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Враховуючи, що будівництво будинку проводилось з 1970 по 1979 роки, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС).

Згідно зі ст.22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність.

Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку є обґрунтованими а тому підлягають задоволенню, разом з тим суд вважає за необхідне відмовити в частині задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0728 га по АДРЕСА_4 виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації відповідачем ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Частиною 2 ст.373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб,визначений законами або договором.

Приходячи до рішення про часткове задоволення позовних вимог суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання спірного житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності, оскільки порядок його набуття визначений законом та в даному випадку не підлягає доведенню та визнанню.

Крім того, суд звертає увагу що позивачем не ставилось питання щодо визнання права власності на частину надвірних споруд що складаються з вбиральні, літньої кухні, сараю та гаражу, а тому відповідно до положень ст.13 ЦПК України судом зазначене питання не вирішувалось.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та визнання за позивачем Ѕ частини спірного будинку.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі пропорційно розміру позовних вимог в сумі 1941,67 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України, 69 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_4 ) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку А-1, загальною площею 82,3 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 1941,67 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 травня 2019 року.

Суддя О.П.Румянцев