Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 733/1245/16-ц

провадження № 61-20158св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О.М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Ічнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, Державне підприємство «Сетам»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Лариса Федорівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Чугуєвської Т. П., та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області

від 10 листопада 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Бечка Є. М., Бобрової І. О., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - Ічнянський РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області), державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л. Ф. про визнання недійсними електронних торгів, протоколу, акту про реалізацію та свідоцтва про право власності.

Позовна заява мотивована тим, що із 23 вересня 1995 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_3

17 лютого 2000 року за спільні кошти подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі вона проживає постійно.

06 листопада 2015 року Ічнянським РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області під час здійснення виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Ічнянським районним судом Чернігівської області про стягнення з

ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 73 542,76 грн було накладено арешт на вказану квартиру.

08 червня 2016 року Ічнянським РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за зведеним виконавчим провадженням було реалізовано належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 за стартовою ціною 151 488 грн з електронних торгів в системі «СЕТАМ». Відповідно до протоколу № 173468 проведення електронних торгів від 08 червня 2016 року переможцем став ОСОБА_2

13 червня 2016 року на підставі зазначеного протоколу державним виконавцем було складено акт про проведені електронні торги, а 23 червня 2016 року на підставі вказаного акту нотаріусом видано свідоцтво про право власності на майно.

Позивач вважає, що реалізувавши на електронних торгах вказану квартиру, без виділу частки боржника, відповідачі порушили її права та законні інтереси, як співвласника майна, у тому числі без її відома та згоди позбавили єдиного житла.

Про перебування спірної квартири у спільній сумісній власності подружжя відповідачам ОСОБА_2 та Ічнянському РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області було достовірно відомо, оскільки вони були учасниками цивільної справи за її позовом про визнання права власності на частку квартири та зняття з неї арешту.

За таких обставин просила визнати недійсними: електронні торги в системі «СЕТАМ» з реалізації квартири АДРЕСА_1 , проведені з 06 червня 2016 року по 08 червня

2016 року; протокол № 173468 від 08 червня 2016 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, а саме з реалізації квартири АДРЕСА_1 ; акт про проведення електронних торгів від 13 червня 2016 року, складений старшим державним виконавцем Ічнянського РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області, яким Ніколаєнка В. М. визнано покупцем квартири АДРЕСА_1 ; свідоцтво від 23 червня

2016 року про придбання з прилюдних торгів нерухомого майна, що складається з квартири АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л. Ф.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що за ОСОБА_1 не визнано право власності на 1/2 частку спірної квартири та ця частка не виділена їй в натурі.

Також суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем і квартира не може бути від нього витребувана, оскільки продана в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд вважав, що позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав або правил проведення прилюдних торгів з реалізації квартири

ОСОБА_3

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що право власності на спірну квартиру за позивачем не визнавалось, а тому не можна вважати, що її права порушені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

ОСОБА_1 ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 733/1245/16-ц з Ічнянського районного суду Чернігівської області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

03 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 733/1245/16-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що електронні торги відбулись із порушенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки частиною шостою статті 48 вказаного Закону визначено, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Вказувала на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсними електронних торгів, оскільки майно реалізоване на них не належить у повному обсязі ОСОБА_3 , який є боржником у виконавчому провадженні.

Зазначила, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність порушення її прав.

ОСОБА_2 не може вважатися добросовісним набувачем, оскільки до початку електронних торгів достовірно знав про наявність на розгляді в суді справи в якій вона просила визнати за собою право власності на

1/2 частку вказаної квартири.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У запереченні на касаційну скаргу представник ДП «СЕТАМ» Приступа С. Є. посилається на те, що подана ОСОБА_1 касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а оскаржені судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства. Судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, при розгляді справи не було допущено порушення норм процесуального права.

Право власності на вказану квартиру на час проведення електронних торгів було зареєстровано за ОСОБА_3 у повному обсязі, а позивач не надала доказів того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 06 листопада 2015 року Ічнянським РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 73 542,76 грн, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

08 червня 2016 року Ічнянським РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за зведеним виконавчим провадженням було реалізовано квартиру АДРЕСА_1 за стартовою ціною 151 488 грн з електронних торгів в системі «СЕТАМ».

Відповідно до протоколу № 173468 проведення електронних торгів

від 08 червня 2016 року переможцем став ОСОБА_2

13 червня 2016 року на підставі вказаного протоколу державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги, а 23 червня

2016 року на підставі даного акту нотаріусом видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на майно.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої

статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених вимогами чинного законодавства.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності).

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 ЦК України).

Згідно із частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до статті 377 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Звертаючись із вказаним позовом ОСОБА_1 пов`язувала недійсність електронних торгів із порушенням свого права власності на частку у спільному майні подружжя. При цьому надавала докази на підтвердження факту перебування у шлюбі із ОСОБА_3 та придбання спірної квартирі під час шлюбу.

Натомість суди попередніх інстанцій жодної оцінки цим доказам не дали та не встановили у своїх судових рішеннях наявність або відсутність вказаних обставин, а касаційний суд в силу статті 400 ЦПК України не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

При цьому суди лише обмежились висновком про те, що ОСОБА_1 не набула право власності на спірне майно та за нею не визнано право власності на відповідну частку квартири.

Проте із вказаним висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Оскаржувані судові рішення не містять оцінки доводів позивача про належність їй частки спірної квартири на праві спільної сумісної власності подружжя, та мотивів відхилення цих доводів.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України

(далі - КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Вказані положення відповідають змісту статей 60 та 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та частині третій статті 368 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того хто її спростовує.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже апеляційний суд не в повній мірі дотримався вимог процесуального закону про необхідність дослідження доказів по справі у їх сукупності на предмет належності, допустимості та достатності; не перевірив факт придбання квартири АДРЕСА_1 в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, у зв`язку з чим належним чином не обґрунтував свій висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги вказують на існування підстав для скасування судового рішення апеляційного суду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням викладеного касаційний суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої

статті 411 ЦПК України.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене, дослідити всі докази подані сторонами, у тому числі встановити чи придбана спірна квартира під час шлюбу

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , чи була вона об`єктом спільної сумісної власності подружжя; врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження

№ 14-325цс18); встановити чи дотримані вимоги частини шостої

статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» під час звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні; дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович