Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 686/21293/16-ц

провадження № 61-15041св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. 0., Петрова Є. В., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулося публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 6 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № HMIBA800000193 (далі - Договір) за умовами якого останній отримав кредит у сумі 16 298,87 доларів США на термін до 5 грудня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та прядку визначеному умовами договору.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 7 жовтня 2016 року його заборгованість за договором становить 80 047,79 доларів США і складається з: 12 909,11 доларів США - заборгованість за кредитом; 2802,95 доларів США - заборгованість за відсотками; 4054,97 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 60 280,76 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. За таких обставин просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12 909,11 доларі США (тіло кредиту).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 квітня 2017 року у задоволенні даного позову, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було змінено строк виконання основного зобов`язання на 1 жовтня 2009 року (наступний день, після останнього дня місяця, в якому настав термін повернення кредитної заборгованості у повному обсязі) тому позивач з 1 жовтня 2009 року і протягом 5 років мав право на звернення до суду щодо захисту порушених прав. Також, суд виходив з того, що пред`явленням ПАТ КБ «ПриватБанком» 8 жовтня 2009 року позову до ОСОБА_2 було перервано строк позовної давності, однак із позовом про стягнення заборгованості Банк звернувся до суду лише 31 жовтня 2016 року, тобто після спливу 5-ти річного строку позовної давності (часу переривання строку позовної давності та набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська законної сили 15 лютого 2011 року). А тому, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, заяв про його поновлення не подавав, натомість відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову..

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 12 909 доларів США 11 центів кредитної заборгованості. Вирішено питання розподілу судового збору.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що Банк звернувся до відповідача в межах строку позовної давності, оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_2 мав виконувати основне зобов`язання частинами та повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит по 5 грудня 2012 року, то позовна давність за вимогами останнього про стягнення кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року у вказаній справі та витребувано справу із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вірно визначив, що згідно статті 611 ЦК України та п. 7.1, 7.1.1, 7.1.2 Договору сторони змінили строк виконання основного зобов`язання на 1 жовтня 2009 року та перебіг позовної давності, після почався заново з 8 жовтня 2009 року.

В зв`язку із чим, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитом до ОСОБА_2 після спливу 5 річного строку позовної давності (31 жовтня 2016 року).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив від інших учасників справи не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 6 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № HMIBA800000193, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 6 грудня 2007 року по 5 грудня 2012 рік включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 16 298,64 доларів США на наступні цілі: 15 817,64 дол. США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 6,64 дол. США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 Договору; а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 474,53 дол. США зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,60% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору.

Згідно п. 7.1.1 Договору сторони визначили, що позичальник зобов`язується повернути Кредит в порядку та терміни, передбачені п.7.1. Повне погашення Кредиту повинно здійснюватись в останній день терміну, вказаного в абз. 1 п.7.1 даного Договору (тобто по 5 грудня 2012 рік включно).

Разом з цим пунктом 7.1.2 кредитного договору сторони визначили, що у випадку порушення термінів сплати, передбачених п.7.1.1 (в т.ч. сплати простроченої заборгованості у повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони прийшли до згоди, вважати терміном повернення кредиту (залишка заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в - останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 був здійснений 10 серпня 2009 року (погашенні комісії за користування кредитом та погашення пені).

8 жовтня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 3 лютого 2011 року вказаний позов був задоволений: вирішено передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанку» шляхом вилучення у ОСОБА_2 належне йому на праві власності заставне майно - легковий автомобіль марки Мерседес-Бенц, модель 280SE, 1997 р.в., д.н. НОМЕР_1 ; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № № HMIBA800000193 від 06.12.2007 року в розмірі 104 355 грн. 67 коп. (що є еквівалентом 13 712,97 дол. США) звернуто стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки Мерседес-Бенц, модель 280SE, 1997 р.в., д.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно представленого позивачем письмового розрахунку, заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № HMIBA800000193 від 6 грудня 2007 року станом на 7 жовтня 2016 рік становить 80 047,79 доларів США і складається з: 12 909,11 доларів США - заборгованість за кредитом; 2802,95 доларів США - заборгованість за відсотками; 4054,97 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 60 280,76 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності (а.с. 31-33).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини першої статі 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Апеляційний суд задовольняючи позов виходив з того, що за умовами кредитного договору ОСОБА_2 мав виконувати основне зобов`язання частинами та позичальник зобов`язався повернути кредит в останій день терміну, вказаного в абз. 1 п. 7.1 Договору - 5 грудня 2012 року (п. 7.1.2.), а оскільки відповідно до п. 4.5 Договору сторони встановили термін позовної давності по вимогам про стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором тривалістю 5 років, то Банком не пропущено строк звернення до суду.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За умови пред`явлення банком до боржника вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання (див. висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14).

Так, пунктом 2.3.3. Договору передбачено право на дострокове повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування шляхом направлення Банком позичальнику відповідного повідомлення.

Банк, звертаючись 8 жовтня 2009 року до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, обґрунтовував свої вимоги тим, що станом на 5 червня 2009 року відповідач мав заборгованість у розмірі 13712,97 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 104 355;67 грн, яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 12 909,11 дол. США; за відсотками за користування кредитом у розмірі 117,17 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 2,40 дол. США та штрафні санкції в розмірі 684, 28 дол. США.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не з`ясував чи скористався Банк правом передбаченим пунктом 2.3.3. Договору на дострокове повернення кредиту чи не свідчить заявлена сума заборгованості у розмірі 13712,97 дол. США про бажання банку повернути весь кредит достроково, що відповідно змінює початок обчислення позовної давності.

Відповідно до частини п`ятої статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Отже, суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи треба встановити, чи звертався Банк з вимогою до ОСОБА_2 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, чи звернення Банку з позовом 8 жовтня 2009 року не змінює строк виконання основного зобов`язання, оскільки Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська при ухваленні рішення 3 лютого 2011 року керувався частиною другою статті 1050 ЦК України.

Крім того, судом апеляційної інстанції не досліджено, чи наданий Банком розрахунок заборгованості відповідача, враховує предмет застави, який відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 3 лютого 2011 року було стягнуто в рахунок заборгованості за кредитом, чи взагалі реалізований предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки Мерседес-Бенц, модель 280SE, 1997 р.в., д.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , а якщо реалізований за яку суму та інше.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Таким чином, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

Є. В. Петров

С. П. Штелик