Справа № 367/4089/14-ц
Провадження №2/367/49/2019
14 травня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Саранюк Л.П.,
за участі секретаря Кузнецової К.П., Бабакової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-
16.09.2011 у житловий будинок АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію.
22.09.2011 рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області було присвоєно поштову адресу житловому будинку АДРЕСА_1 та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити й видати свідоцтва про право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою; АДРЕСА_2 .
28.09.2013 ТОВ «Аверс-Сіті» зареєструвало за собою право власності на квартиру НОМЕР_1 на підставі рішення Коцюбинської селищної ради Київської області № 270 зід 22.09.2011 та було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_2 .
17.06.2013 ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності на квартири АДРЕСА_3 та зобов`язання вчинити дії.
29.07.2013 рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/5136/13-ц в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовили в повному обсязі.
17.09.2013 рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 367/5136/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнили, визнали право власності на об`єкти нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5 та зобов`язано ТОВ «Аверс-Сіті» передати ОСОБА_2 технічну документацію (технічні паспорти) на квартири НОМЕР_1 АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_5 .
19.03.2014 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» на рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 задовольнили, рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 скасували, а рішення Ірпінського міського суду Київської області зід 29.07.2013 залишили без змін.
12.11.2014 постановою Верховного суду України заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 задовольнили, ухвалу суду касаційної інстанції скасували та направили на новий розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
11.02.2015 ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» на рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 відхилили.
24.06.2015 постановою Верховного суду України заяву ТОВ «Аверс-Сіті» про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 задовольнили частково, рішення апеляційного суду та ухвалу суду касаційної інстанції скасували, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2013 залишили в силі.
31.10.2017 з інформаційної довідки № 102051900 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно представник ТОВ «Аверс-Сіті» дізнався, що на даний час квартира АДРЕСА_6 зареєстрована за ОСОБА_1 .
З вищевказаної інформаційної довідки випливає, що 30.01.2014 ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на квартиру НОМЕР_1 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2014 у справі № 367/5136/13-ц.
31.01.2014 власником квартири став ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 105 від 31.01.2014, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
26.01.2015 власником квартири стала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 , який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
17.04.2015 власником квартири стала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 540, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7
Квартира вибула з власності ТОВ «Аверс-Сіті» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 справі № 367/5136/13-ц, яке було скасовано постановою Верховного суду України від 24.06.2015 у справі № 6-318цс15, що є підставою для застосування способу захисту, передбаченого ст. 388 ЦК України,
Позивач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштової кореспонденції та оголошенням на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»
Відповідно до ст. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»
Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»
Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
16.09.2011 у житловий будинок АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію.
22.09.2011 рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області було присвоєно поштову адресу житловому будинку АДРЕСА_1 та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити й видати свідоцтва про право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою; АДРЕСА_2 .
28.09.2013 ТОВ «Аверс-Сіті» зареєструвало за собою право власності на квартиру НОМЕР_1 на підставі рішення Коцюбинської селищної ради Київської області № 270 зід 22.09.2011 та було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_2 .
17.06.2013 ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності на квартири АДРЕСА_3 та зобов`язання вчинити дії.
29.07.2013 рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/5136/13-ц в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовили в повному обсязі.
17.09.2013 рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 367/5136/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнили, визнали право власності на об`єкти нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5 та зобов`язано ТОВ «Аверс-Сіті» передати ОСОБА_2 технічну документацію (технічні паспорти) на квартири НОМЕР_1 АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_5 .
19.03.2014 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» на рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 задовольнили, рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 скасували, а рішення Ірпінського міського суду Київської області зід 29.07.2013 залишили без змін.
12.11.2014 постановою Верховного суду України заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 задовольнили, ухвалу суду касаційної інстанції скасували та направили на новий розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
11.02.2015 ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» на рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 відхилили.
24.06.2015 постановою Верховного суду України заяву ТОВ «Аверс-Сіті» про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 задовольнили частково, рішення апеляційного суду та ухвалу суду касаційної інстанції скасували, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2013 залишили в силі.
31.10.2017 з інформаційної довідки № 102051900 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно представник ТОВ «Аверс-Сіті» дізнався, що на даний час квартира АДРЕСА_6 зареєстрована за ОСОБА_1 .
З вищевказаної інформаційної довідки випливає, що 30.01.2014 ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на квартиру НОМЕР_1 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2014 у справі № 367/5136/13-ц.
31.01.2014 власником квартири став ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 105 від 31.01.2014, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8
26.01.2015 власником квартири стала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 , який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
17.04.2015 власником квартири стала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 540, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7
Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України «власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.»
Відповідно до ст. 876 ЦК України та свідоцтва про право власності НОМЕР_2 виданого на підставі рішення Коцюбинської селищної ради Київської області № 270 зід 22.09.2011, позивач був власником квартири АДРЕСА_6 .
Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно.
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-866цс від 29.03.2017р» Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс13 від 28 січня 2015 року у справі № 6-218цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15 міститься правовий висновок.
Відповідно до постанови Верхового Суду України від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14, передбачено, що за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.»
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і. крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК). оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.
На підставі ст..388 ЦК України,керуючись ст. ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України суд , -
Копію заочного рішення суду направити сторонам для відома.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.П. Саранюк