Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2019 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що 13.06.2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 44 500 грн. Відповідач не виконує належним чином умови кредитного договору, в звязку з чим утворилась заборгованість. Тому, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 58 436,93 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2018 року позов прийнято до провадження суддею Єлісєєвою Т.Ю. в порядку спрощеного провадження.

26.11.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити у задоволенні позову. В заперечення відповідач посилається на те, що вона не згодна з розміром суми стягнення, її розрахунком. Вважає, що позивач не довів суму стягнення, дана сума не є обґрунтованою та в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які б свідчили про видачу готівки відповідачеві або відкриття рахунку на імя відповідача. Також позивачем не надано доказів укладення між сторонами Правил та умов споживчого кредитування та не надано доказів отримання їх позичальником.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, 13.06.2017 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, на підставі якого банк зобовязався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 44 500,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача. Банк зі свого боку виконав свої зобовязання та надавав відповідачу грошові кошти.

Проте станом на 27 липня 2018 року виникла заборгованість в сумі 58 436,93 грн, з яких: заборгованість за простроченим кредитом 41 443,39 грн; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 15 526,93 грн; заборгованість по комісії 900,00 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 5,70 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 527,84 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії 33,07 грн.

З огляду на те, що відповідач заперечує розмір заборгованості, та нею не надано суду жодного доказу того, що заборгованість або її частина за договором погашена, і відповідач не заперечує, що кредитний договір з позивачем нею було укладено, тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь АТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 13 червня 2017 року, яка станом на 27 липня 2018 року становить 58 436,93 грн, з яких: заборгованість за простроченим кредитом 41 443,39 грн; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 15 526,93 грн; заборгованість по комісії 900,00 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 5,70 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 527,84 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії 33,07 грн., що не викликає сумніву у суду.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в розмірі 1762,00 грн., стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

На підстав вищевикладеного, керуючись ст.ст.265, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1, 49007, м.Дніпро, вул.Д.Нечая, 31/75/ на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, 04070, м.Київ, вул.Андріївська, 2/12)заборгованість договором №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 13 червня 2017 року, в сумі 58 436,93 грн, з яких: заборгованість за простроченим кредитом 41 443,39 грн; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 15 526,93 грн; заборгованість по комісії 900,00 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 5,70 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 527,84 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії 33,07 грн, а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн, а всього - 60 198,93 грн.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва