ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Харків

справа № 640/11853/14-ц

провадження № 22-ц/818/918/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Бурлаки І.В., Пилипчук Н.П.,

за участю: секретаря - Семикрас О.В.,

учасники справи:

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. про тимчасове обмеження права виїзду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року, постановлену суддею - Бородіною Н.М. в залі суду в м. Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, за участі третьої особи: Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, за участі третьої особи: Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2 347 207, 25 грн., що складаються із суми позики у розмірі 2 224 350, 00 грн. та 3% річних у розмірі 122 857, 25 грн.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах з початковою ціною, узгодженою сторонами у Договорі іпотеки від 18.03.2010 року, що дорівнює 2 424 000, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827, 00 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 2 347 207, 25 грн., що складаються із суми позики в розмірі 2 224 350, 00 грн. та 3% річних в розмірі 122 857, 25 грн., стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 827, 00 грн. з кожного - скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 7 640 869, 00 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 878 595, 26 грн., а всього 8 519 464, 25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір з кожного із них по 3 790, 68 грн.

Це ж рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - змінено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 8 519 464, 25 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 115, 9 кв.м., загальною площею 162, 8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною 5 429 000, 00 грн.

В іншій частині рішення суду - залишено без змін.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. від 22 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження №53180657 з примусового виконання виконавчого листа, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів в сумі 8 519 464, 25 грн., виданого на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року.

30 травня 2017 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся державний виконавець відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. - задоволено.

Тимчасово обмежено право виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання ним своїх зобов'язань, покладених рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 25 жовтня 2016 року, про стягнення суми боргу в розмірі 8 519 646, 25 грн.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року, посилаючись на ті обставини, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України враховував п.19 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», однак факт ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань встановлено не було.

Судом не врахована і та обставина, що державним виконавцем не обґрунтована необхідність застосування додаткового заходу впливу, оскільки на час постановлення ухвали в межах виконавчого провадження №53180657 була винесена постанова про арешт майна боржника від 28 грудня 2016 року.

Суд розглянув справу за його відсутності, про час та місце слухання справи повідомленим належним чином він не був.

Оскільки справа судом першої інстанції була розглянута без участі сторін, то судом апеляційної інстанції поновлений строк на апеляційне оскарження ухвали відповідно до п.1 ч.2 ст. 358 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримував.

ОСОБА_4, ОСОБА_1, представник ВДВС ГТУЮ в Харківській області в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а. с. 79-80 т.3).

Вислухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам цивільно-процесуального закону відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. про тимчасове обмеження права виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 25 січня 2017 року, проте до виконавця не з'явився, його вимоги щодо подання декларації про доходи та майно боржника не виконав.

Наявність невиконаного боржником рішення суду про стягнення коштів, обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження, не отримання ним документів від державного виконавця, які направлені боржнику за місцем реєстрації, не з'явлення на виклик державного виконавця, а також не виконання вимог державного виконавця про надання декларації про майно та доходи, на думку суду розцінюється як ухилення боржником від виконання зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що погодитися в повному обсязі з зазначеними висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків.

У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону , громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року в рахунок погашення заборгованості з ОСОБА_1 за договором позики від 18 березня 2010 року в розмірі 8 519 464, 25 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 115, 9 кв.м., загальною площею 162, 8 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною 5 429 000, 00 грн (а. с. 98-100 т.2).

Постановою державного виконавця від 22 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження №53180657 (а. с. 7 т. 3).

Зазначена постанова отримана боржником 25 січня 2017 року (а. с. 16 т.3).

В забезпечення виконання зазначеного судового рішення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції від 28 грудня 2016 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 115, 6 кв.м., загальною площею 162, 8 кв.м. (а. с. 10т.3).

Отже, виконання судового рішення також було забезпечено шляхом накладення арешту на вищезазначену квартиру.

В обґрунтування клопотання щодо ухилення від виконання судового рішення державний виконавець зазначив, що боржник не з'явився на виклик, не надав декларацію про доходи та майно боржника.

Проте, в матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_1 викликів державного виконавця.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначені обставини визнав підтвердженням факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, по неповно з'ясованим обставинам, що мають значення для справи, та за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв'язку з чим на підставі п. п. 1, 2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, скасовує ухвалу суду.

Проте, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що суд розглянув справу за відсутності боржника, порушив таким чином його права.

Статтею 377-1 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи, не було передбачено виклику осіб в судове засідання.

Отже, колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє частково.

Ухвалює нове судове рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. про тимчасове обмеження права виїзду за межі України - відмовляє.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів враховує, що виконання судового рішення було забезпечено накладенням арешту на квартиру.

У наступному було звернено стягнення на вищезазначену квартиру та за заявою стягувача йому був повернутий виконавчий лист (а. с. 77-78).

Боржник працевлаштований на ТОВ «Фабрика меблів «БІС-М» (а.с. 74 т.3).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи, ст. 441 ЦПК України, підтверджують факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. про тимчасове обмеження права виїзду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 1,2, 4 ст. 376, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконова О.В. - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «25» лютого 2019 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук