Справа №167/478/18
Провадження №2/167/5/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сіліча І.І.

секретаря судових засідань - Ісакової Н.Ю.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка ОСОБА_6 , яка проживала у АДРЕСА_1 . У 2008 році 20 червня тіткою було складено заповіт, згідно якого все своє майно заповіла в рівних частинах своїм племінницям ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Після смерті тітки ОСОБА_6 відкрилася спадщина, однак ОСОБА_1 не прийняла спадщини, оскільки ОСОБА_3 повідомила, що тітка все своє майно заповіла їй одній, так тітка проживала у них і вони її доглядали до смерті.

Самого тексту заповіту у ОСОБА_1 не було, а тому повіривши сестрі ОСОБА_3 позивач не зверталася до нотаріуса. Про заповіт ОСОБА_1 стало відомо тільки з повідомлення нотаріуса, яке вона отримала 23 червня 2014 року. Тобто після шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Звернувшись до нотаріуса ії було відмовлено у прийнятті заяви, оскільки пропущено строки звернення для прийняття спадщини і рекомендовано було звернутися у суд із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач відразу звернулася у суд із позовом і рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 24.07.2014 року їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Нотаріусом було прийнято заяву позивача і оформлено документи на спадкове майно. Однак 24.04.2018 року апеляційним судом Волинської області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 дане рішення було скасоване із-за порушення судом цивільно-процесуального законодавства. Після скасування даного судового рішення ОСОБА_1 знову подала позов у суд з вимогою визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, ствердивши, що про наявність заповіту вона не була обізнана.

Просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо про наявність заповіту.

25 травня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов не визнає повністю. Визнає тільки наявність заповіту на позивача та на відповідача. Вказує, що позивачу було відомо про даний заповіт на час його складання, оскільки ОСОБА_1 возила тітку у Копачівську сільську раду для його складання. Вважає, що позивачу було достеменно відомо про строки прийняття спадщини, так як вона оформляла спадщину після смерті свого батька, який помер у 2010 році, а тому, вона могла подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлені строки. Також зазначає, що у позові від 17.07.2014 року ОСОБА_1 вказала на причину пропуску строків прийняття спадщини тільки необізнаність із спадковим законодавством, що не є поважною причиною. Вказує, що ОСОБА_1 обіцяла їй відмовитися від спадщини, неодноразово обіцяла принести заяву нотаріусу про відмову від спадщини. А тому вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до неї немає. Просить відмовити у задоволені позову повністю.

02.07. 2018 року позивач ОСОБА_1 подала у суд заяву про збільшення позовних вимог та просила суд стягнути із відповідача понесені судові витрати. Вказує, що у позовній заяві не ставила цього питання, оскільки бажала вирішити спір із сестрою мирним шляхом.

02 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив де вказує, що всі пояснення відповідача у відзиві є необ`єктивними, неправдивими, оскільки суперечать дійсним обставинам справи. Оскільки спадкоємців першої черги не було, то мали б спадкувати усі племінники, яких у тітки було більше. Проте ніхто із племінників не звертався до нотаріуса. Тітка останні роки проживала у квартирі матері відповідача, а тому всім було ясно, що і все майно тітки залишається ОСОБА_3 . Крім того, остання повідомила, що тітка саме їй заповіла належне тітці майно, а тому і ніхто з племінників не звертався до нотаріуса. В підтвердження своїх слів ОСОБА_3 у спадковий житловий будинок поселила свого батька ОСОБА_9

Вказує, що якби нотаріус виконав вимоги ст. 63 Закону України «Про нотаріат» та повідомив її вчасно про наявність спадкової справи і заповіту на неї, оскільки відповідачем було дано нотаріусу адресу проживання, то відповідно вона б вчасно прийняла б спадщину і не було б ніяких спорів. Твердження відповідача про відмову від спадщини можна пояснити тільки тим, що вона не бажала і не бажає ділитися спадковим майном. Однак повідомлення від нотаріуса було надіслано тільки 23 червня 2014 року, після 11 місяців з часу відкриття спадщини, тобто з пропуском шестимісячного терміну. Стверджує, що її ніхто не повідомляв про наявність заповіту, не показував і не надавав ні оригіналу, ні його копії.

Також вказує, що при подачі першої позовної заяви і при подачі другої позовної заяви строки прийняття спадщини були пропущені із-за необізнаності щодо наявності заповіту.

Просила задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні позивач і її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити повністю.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у письмовому відзиві.

Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис № 1162 ( а.с.9).

Отже шестимісячний термін прийняття спадщини з 01.08.2013 року по 01.02.2014 року.

Відповідно до заповіту від 20 червня 2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Копачівської сільської ради Т.П.Кравчук та зареєстрованого в реєстрі за №23, належний їй житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 та все належне їй майно, на яке вона за законом матиме право на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла в рівних частинах своїм племінницям ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця і на даний час є діючим.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Із копії спадкової справи вбачається, що 12 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася у Рожищенську державну нотаріальну контору із заявою №419 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , на підставі чого було заведено спадкову справу № 164/2013 (а.с.27).

24 лютого 2014 року №122/02-14 повідомлення ОСОБА_1 про відкриття спадкової справи. Будь-які повідомлення про отримання даного повідомлення відсутні. (а.с.32 ).

23 червня 2014 року №384/02-14 повідомлення ОСОБА_1 про відкриття провадження по спадковій справі (а.с.32).

Із наданої спадкової справи судом встановлено, що спадкову справу було відкрито 12 листопада 2013 року, а наявні два повідомлення, які надсилалися спадкоємцю ОСОБА_1 , були надіслані після шестимісячного терміну прийняття спадщини. Заяви ОСОБА_1 про прийняття чи відмову від спадщини немає.

Рішенням Рожищенського районного суду від 24.07.2014 року ОСОБА_1 було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_6 (а.с.13).

24.04.2018 року апеляційним судом Волинської області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 дане рішення було скасоване із-за порушення судом цивільно-процесуального законодавства (позов заявлено до неналежного відповідача) (а.с.11-12).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що за життя спадкодавець ОСОБА_6 була кілька разів у сусідки ОСОБА_1 , яка її доглядала. Однак будь-якої розмови про заповіт не було.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що з 2010 року тітка ОСОБА_6 проживала з ОСОБА_7 та її матір`ю у квартирі у м. Луцьку . Його дочка ОСОБА_3 доглядала тітку, а він допомагав доглядати. Після смерті тітки почав проживати у її будинку, робити ремонт, так як будинок старенький. Вважає, що ОСОБА_1 знала про заповіт.

Суд до пояснень свідка ОСОБА_9 відноситься критично, оскільки останній є батьком відповідача, проживав у спадковому житловому будинку, а отже є заінтересованою особою.

Від виклику та заслухання пояснень свідка ОСОБА_12 відповідач відмовилася.

Свідок ОСОБА_13 , нотаріус Рожищенської нотаріальної контори, яка викликалася судом за клопотанням відповідача у суд не з`явилася, подала суду заяву про неможливість з`явитися у суд. Повідомила, що один раз дзвонила ОСОБА_1 , але коли і чого не пам`ятає (а.с.188).

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день її смерті. Статтею 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Із пояснень сторін, свідоцтва про смерть судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 на день смерті проживала у м . Луцьку.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини 12.11.2013 року звернулася ОСОБА_3 (а.с.27).

Спадкоємець ОСОБА_1 була повідомлена нотаріусом про відкриття спадкової справи після смерті спадкодавця ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після шестимісячного терміну на прийняття спадщини, як встановлено ст.1270 ЦК України. Доказів про відмову спадкоємця ОСОБА_1 від прийняття спадщини відповідачем суду не надано.

Згідно ст.63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити тих спадкоємців, місце проживання або робити яких відоме. Нотаріус також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Судом встановлено, що будь-яких дій з 12 листопада 2013 року по 01 лютого 2014 року щодо повідомлення спадкоємця ОСОБА_1 нотаріусом зроблено не було.

Доводи відповідача про дзвінки до позивача з проханням відмовитися від спадкового майна протягом шестимісячного терміну для прийняття спадщини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Із пояснень сторін було встановлено, що такі дзвінки щодо відмови від спадщини були у 2016 році, оскільки після них позивач змінила свій номер телефону, що підтверджується довідкою «VODAFON» № 888 від 15.05.2019 року, виданою начальником відділу по роботі з письмовими зверненнями (а.с. ).

Статтею 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу.

Відповідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Із роз`яснень наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року - п. 24 вбачається, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи правову позицію, яка викладена у справі № 6-496цс17 - відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При ухваленні рішення суд повинен дослідити, чи перевірив нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядує справи відповідно до Конституції України, законів України, застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідач не спростувала доводів і наданих доказів позивачем, як вимагає ст.81 ЦПК України, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вимоги законодавства, практику Верховного Суду, Європейського суду щодо захисту права власності, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки судом із досліджених доказів встановлено, що позивач не була обізнана про наявний заповіт, так як ні нотаріус не повідомила її відповідно до вимог закону, так і відповідач не вчинила дій щодо повідомлення позивача про наявний заповіт у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини.

Суд приходить до висновку, що позивачу слід надати додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З долучених до справи акту про надання послу від 29.05.2019 року, квитанції до прибуткового касового ордера №6 від 06.07.2018 року (а.с.81), прибуткового касового ордера №3 від 20.04.2018 року (а.с.82), квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 20.04.2018 року вбачається, що повна оплата послуг адвоката Свистун О.В. по Договору про надання правничої допомоги №2 від 20.04.2018 року, яка здійснена ОСОБА_1 становить 8 164,25 грн., з яких: складання позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, відповіді на відзив - 2 881,50 грн., підготовка клопотань про виклик свідків, витребування доказів - 960,50 грн., ознайомлення з матеріалами справи - 480,25 грн., представництво в судових засіданнях - 3 842,00 грн..

Суд вважає, що сплачені кошти ОСОБА_1 на професійну правничу допомоги, є співрозмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

А тому, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 8 869,05 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 77, 81, 133, 137, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст. 321, 1220, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272, 1273 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 8 869,05 (вісім тисяч вісімсот шістдесят дев`ять грн. 05 коп.) гривень понесених судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 08.07.2019 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч