ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2821/19 Справа № 215/966/18 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/966/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовна заява мотивована тим, що 16 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 11 000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві.

ОСОБА_4 свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

02 листопада 2016 року позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.11.2016 року.

На виконання вимог статті 1281 ЦК України, позивачем 10 квітня 2017 року була направлена претензія кредитора до Шостої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, у відповідь на яку, 10 липня 2017 року, ОСОБА_5 державна нотаріальна контора повідомила банк, що спадкоємцем померлого є ОСОБА_1.

15 серпня 2017 року банком до спадкоємця направлено лист-претензію, згідно якої позивач предявив свої вимоги, як кредитора спадкодавця ОСОБА_3, однак ніяких дій спадкоємцем на погашення боргу вчинено не було.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 12.06.2007 року становить 10 492,93 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 4 549,08 грн. тіло кредиту; 5 943,85 грн. нараховано процентів за користування кредитом, які ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано та не надано належної оцінки листу Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори від 10 липня 2017 року про те, що спадкоємцем померлого є ОСОБА_1, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини. Згідно ж статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, якщо ним не була подана заява до нотаріальної контори про відмову від спадщини, а тому висновки суду першої інстанції щодо не доведення наявності спадкоємців у померлого позичальника є помилковим та не ґрунтується на нормах матеріального права, які регулюють правовідносини сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 16 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3 було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 11 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складають Заява, підписана ОСОБА_3, Умови надання і Правила банківських послуг, Памятка клієнта та ОСОБА_4.

02 листопада 2016 року позичальник ОСОБА_3 помер, про що Тернівським районним у місті ОСОБА_6 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис №1362 та видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_7 І-КИ №715504 (а.с. 49).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що саме остання є спадкоємцем померлого позичальника ОСОБА_3 та прийняла спадщину, яка відкрилася після його смерті, а тому на неї не може бути покладено обовязок із задоволення вимог кредиторів спадкодавця.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 16 лютого 2017 року було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Кредитний договір складають Заява, підписана відповідачем, Умови надання і Правила банківських послуг, Памятка клієнта та ОСОБА_4.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ОСОБА_4 і Клієнт дає право ОСОБА_4 в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до змісту анкети-заяви ОСОБА_3 підтвердив, що підписана ним заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір) (зв. а.с. 12).

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1.1.12.5 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що погашення за кредитом за платіжними картками без установленого мінімального обовязкового платежу здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Після укладення кредитного договору ОСОБА_3 отримав картку №4149********9105, після закінчення строк дії якої отримав нову картку № 5168********5086, з терміном дії по жовтень 2017 року.

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши ОСОБА_3 кредит, однак останній взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилася заборгованість (а.с. 5-11).

02 листопада 2016 року позичальник ОСОБА_3 помер, про що Тернівським районним у місті ОСОБА_6 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис про смерть №1362 та видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_7 І-КИ №715504 (а.с. 49).

Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано інформацію про смерть позичальника ОСОБА_3 02 грудня 2016 року, тобто саме з цього часу розпочинається перебіг шестимісячного присічного строку для звернення кредитора з вимогами до спадкоємців боржника, який закінчується 02 червня 2017 року.

10 квітня 2017 року, тобто в межах строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Шостої державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців боржника.

За правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Вимога до спадкоємців боржника може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

У цьому випадку ПАТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса. ОСОБА_4 не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора.

Відповідно до пункту 189 зазначеної Інструкції нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Згідно з пунктом 231 Інструкції нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються, зокрема претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження.

Відповідно до пункту 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, з метою фіксації документальної інформації, необхідної для посвідчення нотаріусом переходу прав спадкодавця до спадкоємців, нотаріус заводить спадкову справу. Спадкова справа на майно та майнові права померлого на території України спадкодавця може бути заведена тільки одна. Спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцем знаходження спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого належить ведення конкретної спадкової справи.

Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц та у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі 136/1822/14-ц, підлягають врахуванню під час застосування перелічених норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, вимога кредитора померлого позичальника пред'явлена вчасно та у спосіб, визначений законодавством, оскільки вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся у визначені законом строки до нотаріальної контори, а тому його вимога про стягнення боргу із спадкоємців боржника підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-пятої черг).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості до спадкодавця, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сімї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно ж статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги на підставі ст.ст. 1261, 1269 ЦК України, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, оскільки звернулася до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті останнього (а.с. 53), а тому саме на неї покладено обовязок з відшкодування боргів спадкодавця, визначений статтею 1282 ЦК України.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача, колегія суддів, враховуючи розрахунок заборгованості наданий позивачем, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту та за відсотками за кредитним договором б/н від 16.02.2007 року станом на 02 листопада 2016 року, на день смерті ОСОБА_3, яка становить 10 081,87 грн., виходячи з наступного розрахунку: борг станом на 02.11.2016 року у розмірі 11 107,73 грн. - суми сплачені за кредитом після смерті позичальника у розмірі 1 025,86 грн. = 10 081,87 грн.

Колегія суддів зауважує на тому, що, згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 16.02.2007 року, станом на 02.11.2016 року, в розмірі 10 081,87 грн., в межах вартості майна, одержаного у спадщину, відповідно до ч.1 ст. ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 405,00грн. (а.с. 1, 81), що відповідає розміру визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в межах вартості спадкового майна, заборгованість за кредитним договором б/н від 16.02.2007 року в сумі 10 081 (десять тисяч вісімдесят одна) гривні 87 (вісімдесят сім) копійок станом на 02 листопада 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 405 (чотири тисячі чотириста пять) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: