ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» травня 2019 року м. Херсон

Справа № 661/2469/17

Провадження № 22-ц/819/196/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарПісоцька Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Ведяшкіної Ю. В. від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на нерухоме майно.

Позовну заяву мотивувала тим, що з 2002 року вона проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, як жінка та чоловік з ОСОБА_5 , до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В зазначений період часу вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет взаємні права та обов`язки, у будь якому шлюбі не перебували, мали між собою стосунки, що притаманні подружжю, турбувалися один про одного, як подружжя.

За час подружнього життя, 26 червня 2006 року за спільні кошти вони придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої був ОСОБА_5

Позивач зазначала, шо за час спільного життя з ОСОБА_5 бюджет в родині був спільний, обидва працювали та мали дохід. Організацією ремонту та облаштуванням квартири займалася вона, також вона вела облік комунальних витрат та проводила їх оплату.

Відповідач по справі ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_5 , яка наразі має змогу успадкувати майно після смерті сина, що в подальшому позбавить її можливості визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 просила суд:

-встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період часу з 2002 року до настання смерті останнього, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_2 ;

-визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 25 квітня 2018 року, враховуючи ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 травня 2018 року про внесення виправлень у рішення суду, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на нерухоме майно задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період часу з 2002 року до 10 лютого 2017 року.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що:

-при встановленні факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 лютого 2017 року, суд першої інстанції не врахував, що інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Сімейним кодексом України в редакції, яка набрала чинності 01 січня 2004 року, а тому такий факт може бути встановлений судом лише з моменту набрання чинності зазначеної норми закону, тобто з 01 січня 2004 року;

-позивачем не надано суду доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту;

-позивачем не надано суду допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірну квартиру.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат позивача ОСОБА_6 . вважала апеляційну скаргу безпідставною та поданою з метою затягування розгляду справи по суті, рішення суду першої інстанції ухваленим при повному з`ясуванні та доведеності обставин, що мають значення для справи. Просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості правонаступника останньої ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат Петренко А. П. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін. Пояснила, що фактично з літа 2002 року вони проживали з ОСОБА_5 разом, як сім`я, без реєстрації шлюбу, працювали обоє, мали спільний бюджет, несли спільні витрати і з метою придбання власної квартири, відкладали частину зі свого доходу. Квартиру придбали за 11 000 дол. США з яких: 10 000 дол. США їх спільно зібрані кошти, 1 000 дол. США вони позичили.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції вважав, що мало місце спільне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю з грудня 2002 року до дня смерті ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року; в зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки; під час спільного проживання однією сім`єю 26 червня ІНФОРМАЦІЯ_2 року придбали у власність спірну квартиру, з метою проживання в ній всієї сім`ї (в тому числі двох дітей позивачки), тому суд у відповідності до ст. 74 СК України визнав, що спірна квартира належить ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності та виходячи з рівності часток співвласників, визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Колегія суддів повністю з висновком суду першої інстанції погодитися не може з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу, 26 червня 2006 року ОСОБА_5 придбав у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та цьго ж дня здійснено державну реєстрацію права власності на дану квартиру на ім`я ОСОБА_5 /а. с. 10, 11/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Новокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 9/.

Відповідно до договору замовлення № 009362 на організацію та проведення поховання, замовником ритуальних послуг на поховання ОСОБА_5 є ОСОБА_4 /а. с. 19 20/.

Колегія суддів погоджується з висновком суду та відхиляє доводи апеляційної скарги в частині не доведеності факту проживання позивачки з ОСОБА_5 на момент придбання квартири однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту і бюджету, що підтверджується доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підтвердили, що їм відомо особисто, що з 2002 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет; квартиру АДРЕСА_2 придбавали для спільного проживання, разом її оглядали; після придбання квартири здійснювали у ній ремонт, проведення якого контролювала ОСОБА_4 , а після закінчення ремонту вселилися до цієї квартири всією сім`єю.

Розрахунковими книжками за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 підтверджено їх заповнення і проведення оплати ОСОБА_4 .

Згідно оглянутої судом першої інстанції книги «Кулінарні рецепти», копія титульної обкладинки якої залучена до матеріалів справи, з написом, зробленим померлим ОСОБА_5 08 липня 2003 року, який свідчить про характер їх відносин, як чоловіка і дружини /а. с. 129/.

З акту ОСББ «Сокіл 38» вбачається, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з 2007 року проживали у квартирі АДРЕСА_2 однією сім`єю, вели спільний побут і мали взаємні права і обов`язки та стосунки притаманні подружжю /а. с. 30/.

Світлини спільних свят та дозвілля ОСОБА_4 і ОСОБА_5 узгоджуються з показами свідків /а. с. 23 28, 132 138/.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_4 та інформації Пенсійного фонду України щодо платежів із загальнообов`язкового державного соціального страхування Журавльової С. А. вбачається, що вона працювала на момент придбання квартири та мала заробіток /а. с. 281 289/.

Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, від якого не відступив і Верховний Суд, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно застосував норми статей 3, 74 СК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач довела належними та допустимими доказами факт проживання з відповідачем на момент придбання спірної квартири, у фактичних шлюбних відносинах, ведення ними спільного господарства, побуту і бюджету, тобто однією сім`єю без перебування у шлюбі між собою, а також придбання квартири за спільні кошти, тому доводи апеляційної скарги у цій частині підлягають відхиленню.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідач не довів належними і допустимими доказами, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про те, що реєстрація місця проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за різними адресами спростовує покази свідків, підлягає відхиленню, оскільки навіть відповіфдачі та їх представник визнавали спільне проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 після придбання квартири, хоча померлий ОСОБА_5 ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі, а був зареєстрований за місцем проживання своєї матері у квартирі АДРЕСА_3 , у якій йому належала 1/3 частина.

Щодо доводів апеляційної скарги про процесуальні порушення, на думку апелянта, долучення доказів та заміну свідків, то вони підлягають відхиленню, оскільки не впливають на правильність висновків суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що при встановленні факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 лютого 2017 року, суд першої інстанції не врахував, що інститут спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Сімейним кодексом України в редакції, яка набрала чинності 01 січня 2004 року, а тому такий факт може бути встановлений судом лише з моменту набрання чинності зазначеної норми закону, тобто з 01 січня 2004 року є слушними і підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.

Суд першої інстанції на вище зазначені норми права уваги не звернув та безпідставно встановив, що в період з 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та дійшов висновку про встановлення факту спільного проживання сторін у наведений період.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період часу з 2002 року до 10 лютого 2017 року підлягає зміні із зазначенням періоду часу проживання однією сім`єю з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст 367, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 25 квітня 2018 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період часу з 2002 року до 10 лютого 2017 року змінити, зазначити період часу проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова

Дата складання повного судового рішення 17 травня 2019 року.