Справа № 752/9202/18
Провадження №: 2/752/1651/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання угоди недійсною, -

в с т а н о в и в:

у травні 2018 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Українчука О.В. звернулась до суду із позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО», в якому просила визнати недійсним з моменту укладення Угоду № 381224 від 19.01.2012 року, укладену між нею та ТОВ «АВТО ПРОСТО», посилаючись на порушення її прав як споживача послуг у сфері адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах через невідповідність укладеної угоди вимогам чинного законодавства.

Вказала, що угода була укладена поза межами дієздатності ТОВ «АВТО ПРОСТО», під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вона отримала не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваної угоди, дії товариства є забороненими та підпадають під дію ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача.

Зазначила, що при умові належного роз'яснення їй усіх умов та наслідків даної угоди, вона не погодилась би на її укладення. Умови угоди є несправедливими по відношенню до неї, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на її шкоду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив з обставин, викладених у відзиві, з урахуванням чого просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 42-50).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши позовну заяву, дослідивши надані докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, судом встановлено, що 19.01.2012 року між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено угоду № 381224, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля.

Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами Угоди (а.с. 13-18).

Відповідно до додатку № 1 до угоди № 381224 метою його укладення було отримання автомобіля Chery Amulet (а.с. 14).

Отже, предметом даного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля марки Chery Amulet.

Згідно додатку № 1 до вказаної угоди, винагорода за послуги, пов'язана з включенням договору до системи «АвтоТак» та формування групи у % + ПДВ складає 2 704,32 грн., періодичний платіж 0,8333%, щомісячна винагорода 0,5% + ПДВ, винагорода за послуги, пов'язані з передачею автомобілю учаснику 3% + ПДВ (а.с. 14).

В свою чергу дані платежі є виплатою за автомобіль марки Chery Amulet.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийнята пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таке значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тобто спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 19.01.2012 року між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено угоду № 381224, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак.

Угода укладається шляхом підписання Сторонами Угоди та Додатку № 1 і Додатку № 2, які є невід'ємними частинами Угоди.

Додатком № 1 до вищевказаної угоди передбачено графік внесків, зазначена винагорода за послуги, пов'язані з включенням Договору до системи АвтоТак (у розмірі 2 704,32 грн.) та формуванням групи у 3% + ПДВ, періодичний платіж у - 0,8333 %, вказано транспортний засіб, який має бути поставлений ОСОБА_1 через систему АвтоТак - Chery Amulet, ціна автомобіля - 75 120,00 грн. (а.с. 14).

Згідно умов укладеної угоди, а також п. п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем зазначених у ст. 1 угоди послуг, а позивач є їх споживачем.

На виконання Договору позивачем на користь відповідача було сплачено 109 097,27 грн. (а.с. 28).

В своїй позовній заяві позивач посилається на здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності відповідачем.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах АвтоТак, є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Статтею 2 угоди передбачено, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених угодою. При цьому відповідно до ст. 8.2 додатку № 2 до угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає одержати автомобіль у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобов'язання за договором та попередньо виконав умови угоди.

Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Отже, за системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02.06.2011 року № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг фінансові послуги» (введено в дію з 019.01.2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 09.10.2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Відповідно до додатку № 2 Угоди система «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг АВТО ПРОСТО з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Угодою (ст. ст. 5, 6 додатку № 2 до Угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 40 від 19.01.2012 року, було зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ, згідно вимог закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, ще здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг (а.с. 103, 104).

Спірна угода сторонами укладена 19.01.2012 року. Ліцензія на момент укладення угоди у відповідача була відсутня з огляду на відсутність законодавчого закріплення Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, котрі були затвердженні розпорядженням № 1676 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» лише 09.10.2012 року. Отже, на думку суду, твердження позивача про укладення угоди відповідачем поза межами дієздатності останнього є хибним.

Отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору.

Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми».

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду України № 6-40цс13 від 11.09.2013 року та від 25.06.2014 року у справі № 6-74цс14 і Верховний Суд підстав для відступлення від цієї правової позиції не знайшов, що підтверджується його постановою від 08.06.2018 року № 557/42/17-ц.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що в діяльності ТОВ «АВТО ПРОСТО» за умовами укладеної з позивачем угоди відсутні головні ознаки «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань.

Отже, твердження позивача щодо укладення відповідачем правочину, здійсненого з використанням нечесної підприємницької діяльності, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком визнання такого правочину недійсним, є неспроможними.

Твердження позивача про те, що укладена угода є несправедливою по відношенню до неї, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача , є хибним з огляду на таке.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі №6-2766 цс 15.

Поняття «несправедливі умови договору» закріплене в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі № 6-330 цс 16.

Посилання на те, що умови угоди та обставини її укладення є такими, що вводить в оману, суд вважає необґрунтованими, через що не приймає до уваги.

Вбачається, що вищевказана угода була укладена у письмовій формі, у ній вказано предмет, визначено розмір плати та строк її сплати, вона підписана сторонами. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання.

Крім того, суд вважає, що в разі не згоди з умовами угоди позивач могла скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин.

Позивач, у свою чергу, не відмовлялася від виконання умов угоди та не інформувала відповідача про неможливість виконання своїх зобов'язань за нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

ОСОБА_1 є дієздатною особою, яка в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити її інтересам.

Суд не може погодитись з твердженнями позивача та приходить до переконання, що позивач отримала необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови укладеної угоди, що забезпечило можливість її свідомого і правильного вибору та остання підтвердила згоду з нею своїм підписом, що є дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1, використовуючи своє право, надане Законом України «Про захист прав споживачів», на власний розсуд, після ознайомлення з умовами угоди, протягом 14 днів з дня її підписання не звернулась до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з вимогою про її розірвання та погодилась із запропонованими умовами. Більш того, на виконання умов зазначеного договору, позивач сплачувала систематично внески, таким чином визнала умови договору.

ОСОБА_1 підтвердила, що отримала усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитала та зрозуміла угоду та Додатки до неї, що підтверджується її підписом в оспорюваній угоді.

Посилання позивача на положення ст. 228 ЦК України є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду, через їх не доведеність належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання угоди недійсною - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішенні виготовлено 13.05.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко