Постанова

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 373/251/17

провадження № 61-20043св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року у складі судді Свояка Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір від 19 березня 2013 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір складається з підписаної відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з цим станом на 31 грудня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 104 495,51 грн.

На підставі вищевикладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 104 495,51 грн за кредитним договором від 19 березня 2013 року, яка складається: 7 999 грн - заборгованість за кредитом; 86 944,34 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4 100 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 4 952,17 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги банка є необґрунтовані, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання відповідачем кредитного договору та отримання ним кредиту та відсутня можливість перевірити розрахунок заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що розрахунок заборгованості, доданий до позову, не дав підстав визначити фактичний момент надання та суму кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно, відповідно до порядку, на який посилається позивач у позові (зазначені в позовній заяві «Тарифи Банку» до позову не додані).

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій, залишено поза увагою, що відповідач, підписавши заяву, виразив свою волю на видачу кредитних коштів. За змістом заяви підписання Умов та правил не вимагалося та законодавством, зокрема статтею 634 ЦК України, не передбачена вимога про підписання сторонами стандартних форм, до яких приєднується позичальник. Крім того, заява позичальника засвідчує факт отримання відповідачем кредитної картки.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 19 березня 2013 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та тарифами складає кредитно-заставний договір.

Позивач зазначає, що відповідно до цього договору відповідач отримав кредит в розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач порушив умови кредитного договору, укладеного між сторонами щодо своєчасної сплати коштів по кредиту, внаслідок чого станом на 31 грудня 2016 утворилася заборгованість у розмірі 104 495,51 грн, з яких: 7 999 грн - заборгованість за кредитом, 86 944,34 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 4 100 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина), 4 952,17 грн - штраф (процентна складова).

З матеріалів справи вбачається, що до позову позивачем додано копії документів під назвами: «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг», а також «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» (викладено не державною мовою).

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судами встановлено, що ОСОБА_4, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Установлено, що при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 60 ЦПК України редакції, чинній на час розгляду справи судами встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» вказано лише загальні суми заборгованості без розмежування за місяцями (роками), а також вказано розмір процентної ставки 36 % на рік, при цьому, відсутні докази, щодо строку дії платіжної картки, на яку встановлено кредитний ліміт.

Доказів отримання відповідачем кредитної картки, строку її дії до матеріалів справи не додано. Детальний розрахунок суми боргу, позивачем додано до апеляційної скарги. Однак апеляційним судом (відповідно до вимог статті 303 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами) йому не надано правової оцінки, оскільки докази подаються до суду першої інстанції (статті 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами).

З огляду на положення вищенаведених правових норм, висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність існування між позивачем та відповідачем кредитних правовідносин та факту отримання грошових коштів відповідачем відповідає фактичним обставинам справи, оскільки розрахунок заборгованості, доданий до позову, не дав підстав визначити фактичний момент надання та суму кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно, відповідно до порядку, на який посилається позивач у позові (зазначені в позовній заяві «Тарифи Банку» до позову не додані). Отже, суди попередніх інстанцій не мали змоги встановити яким чином кредитний ліміт у 300 грн дав можливість нарахувати банку заборгованість у понад 100 000 грн.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо факту наявності заборгованості ОСОБА_4 перед банком та розмір такої заборгованості, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки судами належним чином досліджено поданий банком доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором доданий до позовної заяви), перевірив його, оцінив в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, та вірно зазначив, що наведений у ньому розмір заборгованості не є обґрунтованим належними та допустимими доказами.

Інші доводи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк