ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 715/1845/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

відповідач Глибоцька селищна рада, ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Глибоцького районного суду м.Чернівці від 22 березня 2019 року, головуючий у першій інстанції Цуренко В.А.,

встановила:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» у серпні 2018 року звернулося до суду з позовом до Глибоцької селищної ради, ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування, державного акту недійсним, скасування реєстрації права власності.

Зазначало, що інвентаризацією встановлено накладення земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , площею 0,0044 га на смугу відведення залізниці за напрямком Чернівці-Вадул Сирет в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 2км+329м до 2км+340м.

Рішенням Глибоцької селищної ради від 24 травня 2007 року №39-10/07 передано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку по

Справа №715/1845/18-ц Головуючий у 1 інстанції Цуренко В.А.

Провадження №22-ц/822/560/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

вул.Радгоспній смт.Глибока Чернівецької області цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0721 га.

ОСОБА_1 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0721 га 24 липня 2007 року

Посилалося на порушення права Акціонерного товариства «Українська залізниця» користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.

Вважало, що рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 травня 2007 року №39-10/07 суперечить вимогам закону, прийнято з перевищенням повноважень.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» просило визнати рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 травня 2007 року №39-10/07 в частині надання земельної ділянки ОСОБА_1 у власність по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для обслуговування обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, яка накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0044 га незаконним та скасувати, Державний акт серії НОМЕР_1 від 24 липня 2007 року на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 у державному реєстрі прав, запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

Рішенням Глибоцького районного суду м. Чернівці від 22 березня 2019 року у позові відмовлено.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» у апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду м. Чернівці від 22 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Глибоцької селищної ради, ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування, державного акту недійсним, скасування реєстрації права власності задовольинити.

Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що технічна документація щодо інвентаризації земель розроблена сертифікованою землевпорядною організацією приватним підприємством «Ріга» згідно із Порядком проведення інвентаризації земель, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року №513, погоджена з відділом Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області у порядку, встановленому п.13 ст.186 ЗК України, виготовлена після винесення рішення селищної ради про надання дозволу на інвентаризацію, законодавством не передбачено негативних наслідків у разі недотримання строків проведення інвентаризації земель.

Посилається на неправильне застосування Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізної дороги і використання полоси відводу, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, якою визначено ширину полоси відводу на перегонах при висоті насипу у глибині виїмки до 1 м, коли не потрібно резервів, кавальєрів укріплюючи споруд, а також лісозахисних насаджень не повинна перевищувати, зокрема, для залізної дороги колією 1524 мм І категорії 28,0 м.

Згідно Плану смуги відведення лінії Адинката - Берехомет Львівської залізниці в адміністративних межах Глибоцького району Чернівецької області ширина смуги відведення на ділянці з 2км+329м до 2км+340м перегону становить 15 м віл осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться у смузі відведення на відстані 11 м від осі колії.

У відзиві на апеляційну скаргу Глибоцька селищна рада Глибоцького району Чернівецької області просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Зазначає, що рішенням Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 травня 2007 року №39-10/07 передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, яка є комунальною власністю, відповідно до ст.12 ЗК України.

Глибоцькою селищною радою Глибоцького району Чернівецької області Акціонерному товариству «Українська залізниця» правовстановлюючий документ на землю не видавався, право землекористування не погоджувалось.

Технічна документація виготовлена без надання дозволу органу місцевого самоврядування, не погоджена та не затверджена у порядку, встановленому статями 186, 186-1 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Акціонерному товариству «Українська залізниця» про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування, державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації, суд першої інстанції керувався положеннями ст.11, ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», п.«ж» ч.1 ст.19, 68, п.«б» ч.4 ст.84, ч.1,2 ст.116, ст.140, ч.1, 2, 3 ст.152, ст.186 ЗК України та дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права Акціонерного товариства «Українська залізниця» у обраний спосіб.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що позбавлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку є втручанням у право особи на мирне володіння майном за відсутності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, таким втручанням буде порушено справедлива рівновага між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав держави в особі юридичної особи, яка є власником земельної ділянки.

Водночас суд першої інстанції послався на недоведеність права власності Акціонерного товариства «Українська залізниця» на земельну ділянку, віднесення частини земельної ділянки ОСОБА_1 до смуги відведення залізниці, розміру накладення земельної ділянки ОСОБА_1 із землями, які перебувають у користуванні Акціонерного товариства «Українська залізниця».

При цьому суд першої інстанції вважав, що інвентаризація земель «Українська залізниця» проведена без дотримання вимог Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізної дороги і використання полоси відводу, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, без надання дозволу органом місцевого самоврядування, з порушенням строків проведення інвентаризації, без погодження у порядку, встановленому ст.186 ЗК України, тому не є належним доказом.

На підставі частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що інвентаризацією встановлено накладення земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , площею 0,0044 га на смугу відведення залізниці за напрямком Чернівці-Вадул Сирет в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 2км+329м до 2км+340м.

Рішенням Глибоцької селищної ради від 24 травня 2007 року №39-10/07 передано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0721 га.

ОСОБА_1 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0721 га 24 липня 2007 року

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

На підставі частини 1 стаття 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно із пунктом «ж» частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, що надаються в користування залізничному транспорту загального користування, та їх склад визначаються Законом України «Про транспорт».

Смуга відведення - це землі залізничного транспорту, що зайняті залізничним полотном, інженерними та штучними спорудами, обладнанням, лінійно-колійними та іншими технологічними будівлями, пристроями залізничної сигналізації, енергетики та зв`язку, лініями електропостачання, захисними лісонасадженнями, спорудами тощо (частина 2 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 11 грудня 2003 року частини 1 і 2 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» викладено у такій редакції (чинній на час виникнення спірних правовідносин): «Землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту".

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту (стаття 68 ЗК України).

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16.

Згідно п.4.2 Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця» майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання.

Відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів виробничого підроюділу «Чернівецька дистанція колії регіональної філії «Львівська залізниця» головна колія направлення Гл.Буковинська - Берегомет з км. 0-9+307 інвентарний №629 введена в експлуатацію в 1944 році, перебуває на балансі Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.25).

За змістом частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Статтями 1, 4 Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого 07 лютого 1933 року Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 і Ради народних комісарів СРСР № 50, передбачалося, що землями, наданими транспорту (в тому числі - і залізничному), визнавалися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури.

Вказане Положення діяло до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року № 24 «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту».

Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року, чинним на час набуття у 1956 році Залізницею права на земельні ділянки, передбачалося, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку.

Разом з тим вимог щодо виготовлення та отримання державного акта законодавством не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 «Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року.

Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року (в редакції від 08 липня 1970 року), постановою Верховної ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСРвід 18 грудня 1990 року» право залізниці на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування гарантувалося.

Згідно з пунктом 5 Постанови громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування.

Пунктом 6 постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу» визначено, що землекористувачі повинні до 01 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею.

Вказаний пункт постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року визнаний неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), а отже відсутня вимога закону щодо обов`язкового виготовлення Залізницею державного акта на право користування земельною ділянкою.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність Акціонерним товариством «Українська залізниця» права користування земельною ділянкою на порушення норм матеріального права.

На підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У такому разі судове рішення підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального права, передбачени п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Право Акціонерного товариства «Українська залізниця» на спірну земельну ділянку підтверджується Планом смуги відведення лінії Адинката - Берехомет Львівської залізниці в адміністративних межах Глибоцького району Чернівецької області від 0+000км. до 12+235км розробленим проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1959 році, що відповідно до статті 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією.

Відповідно до викопіювання із зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення «Львівська залізниця» за напрямком Глибока Берегомет адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на смугу відведення залізниці, площа накладення становить 0,044 га (а.с.16).

З реєстру земельних ділянок наданих у власність (користування) вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_1 площею 0,0044 га, яка є складовою частиною земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 накладається на земельну ділянку, яка входить до смуги відведення залізниці (а.с.18).

Водночас висновки суду першої інстанції про проведення інвентаризації земель «Львівська залізниця» з порушення вимог закону не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці - Вадул-Сирет в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області з приватним підприємством «Ріга» №Л/П 134382/НЮ укладено 30 грудня 2013 року.

Рішення про надання дозволу на проведення інвентаризації земель Глибоцькою селищною радою винесено 29 квітня 2014 року.

Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Чернівці - Вадул-Сирет в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області виготовлена у листопаді 2015 року, тобто після надання дозволу Глибоцькою селищною радою на проведення інвентаризації.

На підставі ч.13 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і затверджується замовником технічної документації. У разі проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується також сільською, селищною, міською радою (крім випадків проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення земель державної власності).

У разі якщо на підставі матеріалів інвентаризації здійснюються формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель (крім технічної документації, за якою проводиться інвентаризація масиву земель сільськогосподарського призначення) погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже погодження інвентаризації земельної ділянки з відділом Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області відповідає наведеним нормам.

Інструкцією про норми і порядок відведення земель для залізної дороги і використання полоси відводу, затвердженою Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, визначено, що ширина полоси відводу на перегонах при висоті насипу у глибині виїмки до 1 м, коли не потрібно резервів, кавальєрів укріплюючих споруд, а також лісозахисних насаджень не повинна перевищувати, зокрема, для залізної дороги колією 1524 мм І категорії 28,0 м.

Згідно Плану смуги відведення лінії Адинката - Берехомет Львівської залізниці в адміністративних межах Глибоцького району Чернівецької області ширина смуги відведення на ділянці з 2км+329м до 2км+340м перегону становить 15 м віл осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться у смузі відведення на відстані 11 м від осі колії.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що інвентаризація земель «Львівська залізниця» не є належним доказом на порушення норм процесуального права.

На підставі ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За обставин накладення земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_1 , на смугу відведення залізниці напрямку Чернівці-Вадул Сирет в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 2км+329м до 2км+340м площею 0,0044 га підлягає захисту право Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користування земельною ділянкою у обраний спосіб.

Частиною 3 статті 4 ЗК України встановлено, що землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

Разом з тим, положеннями частини 4 цієї статті визначено, що не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі транспорту.

Приписами частини 2 статті 149 ЗК України визначено, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Рішенням Глибоцької селищної ради від 24 травня 2007 року №39-10/07 надано ОСОБА_1 у власність землі транспорту площею 0,0044 га, отже рішення в цій частині не відповідає наведеним нормам.

Водночас не можна погодитися з доводами Акціонерного товариства «Українська залізниця» про наявність підстав для захисту права Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо земельної ділянки шляхом визнання рішення рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 травня 2007 року №39-10/07 в частині надання земельної ділянки ОСОБА_1 у власність по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для обслуговування обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, яка накладається на смугу відведення залізниці площею 0,0044 га незаконним та скасування, Державного акту серії НОМЕР_1 від 24 липня 2007 року на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 повністю.

Інформація про зміну відомостей про земельну ділянку вноситься до Державного земельного кадастру відповідно до вимог, визначених в Законі України «Про Державний земельний кадастр».

Згідно із ч.ч.6, 7 ст.9 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов`язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Відповідно до пункту 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Пунктом 115-2 зазначеного Порядку встановлено, що у разі коли до 01 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність, або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою згідно з п.п. 107 - 111 і 113 цього Порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав,скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру можливе після ухвалення рішення про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Отже, підлягає задоволенню позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та запису у поземельній книзі.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції Європейського суду з прав людини констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Рішенням Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 24 травня 2007 року №39-10/07 ОСОБА_1 надано земельну ділянку у власність безкоштовно.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель залізниці.

Право Акціонерного товариства «Українська залізниця» на захист права користування земельною ділянкою, з огляду на доведену незаконність відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель є доступними, чіткими та передбачуваними.

ОСОБА_1 судові засідання у судах першої й апеляційної інстанцій не відвідував, проти позову не заперечував.

Відсутність у ОСОБА_1 інтересу у збереженні земельної ділянки у власності, відсутність заперечень проти позову та небажання брати участь у судових засіданнях характеризує певним чином ставлення ОСОБА_1 до результату розгляду спору та свідчить про те, що припинення права власності на частину земельної ділянки не становитиме надмірний тягар.

З огляду на все викладене вище загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування обслуговування смуги руху залізниці та безпеки руху у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_1 у збереженні права на частину земельної ділянки.

Крім того, з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України, ОСОБА_1 не позбавлений можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду м.Чернівці від 22 березня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання органу місцевого самоврядування незаконним та скасування, державного акту недійсним, скасування реєстрації права власності задовольнити частково.

Визнати рішення Глибоцької селищної ради від 24 травня 2007 року №39-10/07 в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0044 га, яка накладається на смугу відведення залізниці, незаконним та скасувати.

Визнати Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 Глибоцьким районним відділом земельних ресурсів 24 липня 2007 року, по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий № НОМЕР_2 в частині 0,0044 га недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Скасувати запис у Поземельній книзі щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий № НОМЕР_2 площею 0,0044 га шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 9 липня 2019 року .

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак