У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2019 Справа №607/21002/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рукавець Олександр Володимирович про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рукавець О.В. звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, у якій просить стягнути із ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4800 гривень судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому, у поданій заяві про видачу судового наказу, крім вимоги про стягнення із боржника аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, заявник просить стягнути також із боржника судові витрати, які складаються із витрат про надання правової допомоги адвокатом у сумі 4800 гривень, що не передбачено ч.1 ст.161 ЦПК України.

У пункті 9 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року №14, зазначено, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно п. 3 ч. 1ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Враховуючи наведене, у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4800 гривень судових витрат слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.163-166, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення із ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 4800 гривень.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення та підписання ухвали 12 вересня 2019 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка