Номер провадження 2/754/1067/19
РІШЕННЯ
Іменем України

12 квітня 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення коштів в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.05.2015 р. в АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіль марки «Баз» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Дачія» д.н.з. НОМЕР_3 власником якого є ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ та постановою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2015 р.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпілий звернувся до позивача з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

На підставі звіту № 4896/10/15 про оцінку матеріального збитку спричиненого автомобілю потерпілого, був складений наказ № 2058 від 16.03.2016 р. про виплату страхового відшкодування потерпілому.

Відповідно до вимог ст. 41 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3515 грн. 74 коп., згідно платіжного доручення № 2058рв від 17.03.2016 р. Також позивачем були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілого в розмірі 400 грн., про що свідчить платіжне доручення № 359 від 20.11.2015 р..

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов , до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою

цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

17.03.2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору. Оскільки відповідач не сплатив страхове відшкодування в добровільному порядку, то позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути в порядку регресу з відповідача ОСОБА_1 3915 грн. 76 коп. та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 10 липня 2018р. Військову частину НОМЕР_1 Нацональної гвардії України залучено третьою особою на сторона відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з?явився, однак направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судовомк засіданні пояснив, що під час керування транспортним засобом він «Баз» д.н.з. НОМЕР_2 , він перебував на військовій службі Військової частини НОМЕР_1 нацгвардії України, будучи солдатом, а тому позовні вимоги не визнає.

Третя особа про розгляд справи була належним чином повідомлена, причини неявки представника до суду не повідомили, посьмових пояснення до суду не надходило.

Суд, заслухавши відповідача та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до постанови Печерського районного суду м. києва від 30.11.2015р., встановлено, що 12.05.2015 р. в м. Києві, по вул. В.Васильківська, 57/3 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіль марки «Баз» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Дачія» д.н.з. НОМЕР_3 власником якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до вищевказаної постанови, ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.4)

Відповідно до вимог ст. 41 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3515 грн. 74 коп., згідно платіжного доручення № 2058рв від 17.03.2016 р. Також позивачем були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілого в розмірі 400 грн., про що свідчить платіжне доручення № 359 від 20.11.2015 р..

Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до довідки виданої військовою частиною НОМЕР_1 № 846 від 07.06.2018 р., відповідач ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП 12.10.2015 р. проходив дійсну військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Отже, дана дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання відповідачем своїх службових обов`язків, оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та керував джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом автобусом «БАЗ» в/н НОМЕР_2 , який належить на праві власності військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, на законних підставах.

Відповідно до ст. ЗУ "Про Збройні сили України", держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор, тощо).

Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була.

Враховуючи відсутність в матерілах справи доказів, які підтверджують матеріальну відповідальність ОСОБА_1 , суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу не підлягає задоволенню, а тому суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні.

Враховуючи наведене, та, керуючись ст.ст.1172 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення коштів в порядку регресу відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Мотороно (транспортне) страхове бюро України, , місцезнаходження м. Київ, Русанівський бульвар, 8.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутнє в матеріалах справи, місце проживання АДРЕСА_2 .

Третя особа Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, ідентифікаційний код - НОМЕР_4 , місцезнаходження Київська обл., м. Вишгород, вул. Ген. Кульчицького, 1.

Повний текст рішення складено 22.04.2019 року.

Суддя