Справа № 165/1871/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/132/19 Категорія: 59 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Кузіна Є. ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача, розірвання договору банківського вкладу та стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк про захист прав споживача, розірвання договору банківського вкладу та стягнення грошових коштів.

Покликався на те, що 1 липня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського строкового вкладу «Стандарт» в іноземній валюті, за умовами якого банк прийняв від нього 13063,04 доларів США зі сплатою 9,25 % річних за користування вкладом та кінцевим терміном повернення 1 липня 2014 року.

28 серпня 2013 року між ним і відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» на суму 135352 грн. 12 коп. зі сплатою 18 % річних строком на 12 місяців до 28 серпня 2014 року.

19 вересня 2013 року між ним і цим же банком укладено договір банківського вкладу «Стандарт» на 366 днів по 19 вересня 2014 року на суму 60000 грн. під 18 % річних.

23 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» на суму 3000 грн. на строк по 23 грудня 2014 року зі сплатою 20 % річних.

Крім того позивач вказував, що усі ці договори були ним укладені у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, де він постійно проживав до окупації даної території України. На даний час він проживає у м. Нововолинську Волинської області та неодноразово звертався до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням розірвати зазначені договори банківського вкладу, розблокувати заблоковані банком, відкриті на його ім`я рахунки і повернути йому грошові кошти. Однак, отримавши від банку відмову, просив суд стягнути з відповідача в його користь станом на 21 березня 2016 року суму вкладу, відсотки, 3 % річних, 3 % пені за кожен день прострочення по вкладу в іноземній валюті та суми вкладів з відсотками, 3 % річних, інфляційні втрати, 3 % пені за кожен день прострочення по вказаних вкладах у гривнях.

Рішенням Нововолинського міського суду від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Ухвалено розірвати договір банківського вкладу від 1 липня 2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнуто з банку в користь позивача 15524 доларів США 79 центів суму вкладу та відсотки за період з 1 липня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3 % річних в розмірі 773 долари США 88 центів за період з 1 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року.

Розірвано договір банківського вкладу від 28 серпня 2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнуто з банку в користь позивача 185547 грн. 39 коп. суму вкладу та відсотки за період з 28 серпня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3 % річних в розмірі 8018 грн. 54 коп. інфляційні в розмірі 101920 грн. 15 коп. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року.

Розірвано договір банківського вкладу від 19 вересня 2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнуто з банку в користь позивача 98473 грн. 74 коп. суму вкладу та відсотки за період з 19 вересня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3 % річних в розмірі 4028 грн. 47 коп. та інфляційні в розмірі 51204 грн. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року.

Розірвано договір банківського вкладу від 23 грудня 2013 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , стягнуто з банку в користь позивача 17563 грн. 24 коп. суму вкладу та відсотки за період з 23 грудня 2013 року по 21 березня 2016 року; 3 % річних в розмірі 710 грн. 90 коп. та інфляційні в розмірі 51204 грн. за період з 01 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року, та 2000 грн. понесених судових витрат за надання правової допомоги.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 6890 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року у даній справі в частині стягненої суми судового збору змінено.

Ухвалено стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.

В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року рішення Апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року в частині розірвання договору розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року №SAMDN1810, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та стягнення з банку на користь ОСОБА_1 15524,79 доларів США суми вкладу та відсотків за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року, 3% річних в розмірі 773,88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині розірвання банківського вкладу від 01 липня 2013 року та стягнення з банку на користь позивача коштів за даним договором без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи з того, що банком було порушено право ОСОБА_1 на отримання депозитного вкладу та відсотків за його користування, а припинення діяльності відокремлених підрозділів банку не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а є ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридична особа.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Згідно зі ст. 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 1 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Стандарт» на 12 місяців в іноземній валюті.

Відповідно до умов договору, банк прийняв грошові кошти в сумі 13063,04 доларів США на вкладний рахунок, відкритий на ім`я позивача, на строк до 1 липня 2014 року та зобов`язувався щомісячно перераховувати на рахунок-картку ОСОБА_1 . 9,25 % річних ( а.с.87).

Згідно даних, викладених в депозитному договорі такий був укладений у філії ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Новоозерськ Автономної Республіки Крим, МФО 384436 і там же внесені грошові кошти.

Відповідно до п.п. 2, 3 Депозитного договору нарахування процентів на суму вкладів нарахування процентів на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження грошей до банку та здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються. Після закінчення кожного цілого місяця, що минув з моменту укладання договору, в перший робочий день, наступного за датою оформлення договору, після 15 год. 00 хв. Нараховані проценти за вкладом нараховуються на картку/рахунок № НОМЕР_1 .

Дія договору припиняється після виплати вкладнику усієї суми вкладу разом із процентами, належними йому відповідно до умов договору. (п.4 Депозитного договору).

Якщо по закінченню місяця вкладник не заявить про бажання забрати свої кошти, то вклад автоматично продовжується ще на один термін . Строк вкладу продовжується неодноразово без заявки вкладника ( п. 6 Депозитного договору).

Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини банківського вкладу, відповідно до яких, в силу ч. 1 ст. 1058 ЦК України, одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Частиною першою ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового V розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. (Постанова Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до довідки від 14 квітня 2014 року № 0711/652, виданої Нововолинським міським сектором УДМС, про взяття на облік особи переселеної з АР Крим у зв`язку із її тимчасовою окупацією, ОСОБА_1 вважається особою переміщеною з тимчасово окупованої території України (а. с. 86 86 ).

У зв`язку зі зміною місця свого проживання позивач неодноразово звертався до банку з проханням його карткові і депозитні рахунки перевести на материкову територію України, розблокувати їх та здійснювати нарахування йому відсотків за депозитами, однак отримував відповіді від відповідача про припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим (а. с. 95-103).

Вважаючи свої права як вкладника та споживача банківських послуг порушеними, позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно зазначив про те, що оскільки, стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов`язання за дійсним договором має виконувати саме відповідач, як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків.

Встановивши, що відповідачем порушено право позивача на повернення грошового вкладу з нарахованими процентами у розмірі позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги про стягнення депозитного вкладу заявлено у відповідності з чинним законодавством, та є такими, що підлягають до задоволення.

При цьому, правильність нарахованої суми, належної до виплати скаржником в апеляційній скарзі не спростовано.

Колегія суддів вважає, що не виконання договору Банком порушило співвідношення майнових, інтересів сторін і позбавило позивача, як заінтересовану сторону того, на що він розраховував при укладенні договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_1 надав копію депозитного договору №SAMDN1810 від 01 липня 2017 року, оригінал депозитного договору був оглянутий судом першої інстанції, укладання такого договору відповідачем не оспорювалося.

З виписки з карткових рахунків по депозитних договорах, які були надані відповідачем, зазначено, що позивач знімав нараховані проценти по даному депозитному договору. Так згідно виписки з карткового рахунку НОМЕР_1 , який був відкрито згідно банківського вкладу №SAMDN1810 від 01 липня 2017 року на суму 13063, 04 доларів США вбачається, що ОСОБА_1 зняв нараховані проценти в розмірі 832,18 доларів США, що в свою чергу також підтверджує факт укладання депозитного договору, крім того факт укладання підтверджується копіює пластикової картки, оригінал був оглянутий судом, яка була видана банком позивачу під час укладання депозитного договору для нарахування відсотків, номер рахунку на який була видана пластикова картка, збігається з номером рахунку, який вказаний і договорі № №SAMDN1810 від 01 липня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції позивач надав виписку про рух коштів по картці/рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період 01.07.2013-13.02.2019 за змістом якого вбачається, що в період 2013-2014 року за даним депозитним договором знімались щомісячні відсотки близько 100 дол. США та поповнювався на вказані суми даний депозитний договір.

В судовому засіданні позивач вказував, що щомісячно отримуючи відсотки за депозитом він вносив їх відразу на поповнення даного договору. Такі пояснення позивача відповідачем не заперечувались та не спростовувались.

Враховуючи зазначене, дані докази слугують підставою для висновку, що позивачем достовірно доведено факт виконання своїх зобов`язань за вказаним договором, внесення коштів , визначених договором та їх не повернення відповідачем.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 немає можливості надати оригінал квитанції про зарахування коштів за депозитним договором, оскільки за збігом часу, інформація є нечитабельною, у зв`язку з її вигоранням (зникненням). Такі недоліку оригіналу даної квитанції викликані особливостями нанесеного тексту про які позивач не був обізнаний та не зміг їм перешкодити.

Наданий позивачем ОСОБА_1 оригінал квитанції про зарахування коштів за депозитним договором від 01.07.2013 року оглянутий судом апеляційної інстанції та колегією суддів констатовано про неможливість прочитання на ньому відповідної інформації.

Не зважаючи на відсутність відповідного тексту на оригіналі квитанції про внесення коштів за депозитним договором від 01.07.2013 року , укладення депозитного договору та внесення за ним коштів позивачем підтверджено іншими доказами, які дослідженні судом.

При цьому відповідач жодними належними та допустимими доками не спростував доводів позивача, а зайняв пасивну позицію про не можливість їх подання у зв`язку із ситуацією, що склалась в Автономній Республіці Крим.

Така позиція банку, не можу слугувати підставою для позбавлення ОСОБА_1 майна ( грошових коштів) власником яких він є.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним факт укладення між сторонами депозитного договору, внесення коштів, які ним передбаченні.

За таких обставин, саме на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договором банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитному рахунку позивача. Проте, банком таких доказів надано не було.

Доводи відповідача про те, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Доводи щодо отримання виплат за вкладом на підставі законодавства Російської Федерації, за рахунок майна банку на окупованій території, в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України не доведені, оскільки саме ПАТ КБ «ПриватБанк» повинен довести, що позивач отримав зазначені кошти, а не обґрунтовувати свої заперечення припущеннями.

Враховуючи зазначене, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 12, 80, 81, 264 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року в даній справі в частині розірвання договору банківського вкладу від 01 липня 2013 року №SAMDN1810, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та стягнення з банку на користь ОСОБА_1 15524,79 доларів США суми вкладу та відсотків за період з 01 липня 2013 року до 21 березня 2016 року, 3% річних в розмірі 773,88 доларів США за період з 01 квітня 2014 року до 21 березня 2016 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: