Рішення

Іменем України

Справа № 712/8316/18

Провадження №2/712/191/19

29 січня 2019 року м.Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Олефіренко В.В.

представника позивача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсними правочинів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_3 (АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (вул.Будівельна,77, м.Черкаси), посилаючись на те, що згідно із довідкою ЧООБТІ від 23 липня 2007 року домоволодіння по провул. Будівельному, 77, в м. Черкаси належало ОСОБА_5- 1/2 частки на підставі свідоцтва про право власності від 1 серпня 1973 року №1- 7913, 1/6 частка - на підставі свідоцтва на спадщину від 1 серпня 1973 року № 1-7915, 1/6 частка - на підставі договору дарування від 5 січня 1989 року № 2-66; ОСОБА_6 належить - 1 /6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 1 серпня 1973 року 973 № 1-7915. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 червня 2007 року № 33 відповідач-2 та позивач були власниками земельної ділянки площею 609,0 кв.м, в спільній частковій власності за адресою: провул. Будівельний, 77, в м. Черкаси із визначенням ідеальних часток відповідно: 83,3% за відповідачем-2 та 16,7% за позивачем. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №2-4423-2007 від 06.11.2007 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на гаражі літ «Е», «З», сараї літ. «И», «К», «Л», «д» по провул. Будівельному, 77, в м. Черкаси. 03.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 3/6 часток житлового будинку (літери А-1. а. а1, а2, площею 68,0 кв.м) з належними до нього господарськими будівлями і спорудами (літня кухня - Б, вбиральня - В, погріба - Г, М, сараї - Д, И, К. Л, д, гаражі - ЕЖЗ; літній душ - 14, огорожа - №1-4.6, замощення №1), що знаходиться в м. Черкаси по провул. Будівельному, 77. та та 500/1000 часток земельної ділянки площею 0,0609 га за тією ж адресою. В подальшому, 04.08.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 2/6 часток житлового будинку (літери А-І. а, а1, а2, площею 68,0 кв.м) з належними до нього господарськими будівлями і спорудами (літня кухня - Б, вбиральня - В, погріба - Г, М, сараї - Д, И, К, Л, д, гаражі - ЕЖЗ; літній душ - Н, огорожа - №1-4,6, замощення №1), що знаходиться в м. Черкаси по провул. Будівельному, 77, та 333/1000 часток земельної ділянки площею 0,0609 га за тією ж адресою.Таким чином, на даний час у вказаного домоволодіння та земельної ділянки є два співвласники: позивач та відповідачі, які володіють ідеальними частками на вказане майно.25.05.2018 року апеляційним судом Черкаської області у справі №22-ц/793/825/18 було скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №2-4423-2007 від 06.11.2007 року та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі. Позивач вважає, що Договір дарування, укладений 03.09.2015 року між відповідачами, за яким відповідачі набула у власність 3/6 часток будинку та господарських споруд по провул. Будівельному, 77, в м. Черкаси має бути визнаним судом недійсним з огляду на те, що його зміст суперечить чинному законодавству (відповідач-2 відчужила майно, на якеу неї не виникло право власності, оскільки правова підстава - рішення суду скасована); є таким, що порушує публічний порядок, оскільки відповідачем-2 порушено право власності позивача на частку будинку та господарських споруд. Крім того, при укладенні договору дарування житлового будинку до нового власника будинку переходить і право на земельну ділянку, на якій даний будинок розташований, тобто земельна ділянка нерозривно повязана із житловим будинком. Таким чином, договір дарування 500/1000 часток земельної ділянки площею 0,0609 га (по провул. Будівельному, 77, в м. Черкаси), вчинений 03.09.2015 року між відновідачами має бути визнаний судом недійсним у звязку із визнанням недійсним договору дарування частки житлового будинку. У зв"язку з викладеним, позивач просить суд визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування частки житлового будинку №77 по провулку Будівельний у м. Черкаси, зареєстрований під номером 4076, укладений 03.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування частки земельної ділянки №77 по провулку Будівельний у м. Черкаси, зареєстрований за номером 4079, укладений 03.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; скасувати запис про право власності №11020623 від 03.09.2015 щодо зазначення ОСОБА_3 власником 3/6 частки житлового будинку на підставі договору дарування №4076 від 03.09.2015 року; скасувати запис про право власності №11022344 від 03.09.2015 щодо зазначення ОСОБА_3 власником 50/1000 частки земельної ділянки на підставі договору дарування №4079 від 03.09.2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позов позовні вимоги не визнала, вказувала, що дійсно, 03.09.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були укладені договір дарування частки житлового будинку та договір дарування частки земельної ділянки. Згідно рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 06.11.2007 ОСОБА_5 належало право власності на сараї И, К, Л, д, гаражі Е, З (літери згідно технічного паспорта на домоволодіння). До 2007 року до рішення суду ОСОБА_5 була власником 5/6 частин домоволодіння, а власником 1/6 частини був позивач по справі. Однак, після рішення суду ніхто частки у спільній власності не переглядав, і як позивач так і ОСОБА_5 залишилися власниками відповідно 1/6 та 5/6 частин домоволодіння, що підтверджується довідкою БТІ від 23.07.2007. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2018 по справі №22-ц/793/825/18 рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 06.11.2007 було скасоване, однак, вказана обставина жодним чином не вплинула на частки ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які були до укладення договору 1, а лише змінився склад об"єктів, які входили до домоволодіння. Крім того, згідно вказаної постанови гаражі літ.Е, З, сараї літ. И, К, Л, д по пров.Будівельному,77 в м.Черкаси є самочинним будівництвом, а тому позивач не є власником спірного майна та його право власності жодним чином не порушується договором 1. Позивач жодною мірою не довів, що він був чи є власником спірного майна. Підставою незаконності вказаного договору позивач вказує ст.228 ЦК України, проте, так і не вказано, в чому відбулося порушення публічного порядку, а тим більше порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Що стосується договору 2, то позивачем взагалі не наведено обставин, які б підтверджували його право на земельну ділянку та яким чином даний договір порушує його право чи інтереси, не вказано, які саме вимоги ст.203 ЦК України було порушено при його укладенні, що є підставою для визнання його недійсним. За відсутності порушення прав позивача, позовні вимоги не підялгають задоволенню.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених в позові підстав. Також в поясненні до суду представник позивача зазначав, що доводи відзиву на позов вважає необґрунтованими. Частки права власності на домоволодіння у співвласників не були визначені в натурі, що дає підстави нинішньому власнику відповідачу 1 претендувати на майно, яке належить позивачу, а відтак порушує його права як співвласника майна. Також логічним є те, що визнання недійсним договору дарування 3/6 частки житлового будинку (частка не виділена в натурі) має наслідком визнання недійсним 3/6 частки земельної ділянки, оскільки вона призначена для його обслуговування.

Представник відповідачки адвокат - ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в ході судового розгляду просив відмовити у позов з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позов не подала.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із довідкою ЧООБТІ від 23 липня 2007 року домоволодіння (по провул. Будівельному, 77, в м. Черкаси) належало в частках ОСОБА_5 - 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності від 01 серпня 1973 року №1- 7913, 1/6 частка - на підставі свідоцтва на спадщину від 01 серпня 1973 року № 1-7915, 1/6 частка - на підставі договору дарування від 5 січня 1989 року № 2-66; ОСОБА_2 - 1 /6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 1 серпня 1973 року 973 № 1-7915.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 червня 2007 року № 33 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були власниками земельної ділянки площею 609,0 кв.м, в спільній частковій власності (за адресою: провул. Будівельний, 77, в м. Черкаси) із визначенням ідеальних часток відповідно: 83,3% за ОСОБА_5 та 16,7% за позивачем.

Згідно пояснень позивача, під час проживання у вказаному домоволодінні без відповідного дозволу було збудовано гаражі літ. «Е», «З», сараї літ. «И», «К», «Л», «д». Зокрема, в 1995-1996 роках позивач за згодою своєї матері ОСОБА_5 на земельній ділянці, на якій розташовано вказане домоволодіння, побудував власними силами та за допомоги свого тестя ОСОБА_8, за власні грошові кошти, гараж, позначений па плані під літ. «Е». У подальшому ОСОБА_2 користувався вказаним гаражем/, оскільки між ним та матір'ю не виникало суперечок щодо вказаного гаража, ОСОБА_2 не поспішав його узаконити. Крім того, він збудував частину огорожі, позначену на плані під №1-5 та брав участь у будівництві іншого спільного на той час майна, що було збудовано без відповідного дозволу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дала покази про те, що перебувала з позивачем у шлюбі та придбання будівельних матеріалів на будівництво гаражу здійснювалось за рахунок позивача. Роботи з будівництва гаража в 1995-1996 роках велись особисто позивачем та його тестем, мати позивача ОСОБА_5 та його сестра ОСОБА_3, яка проживала на той час у будинку, не брала участь у будівництві гаража.

У серпні 2007 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно - добудовані приміщення гаражів літ. «Е» та «З», приміщення сараїв літ. «И», «К», «Л», «д», що знаходяться на земельній ділянці по пров. Будівельному, 77 в м. Черкаси.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №2-4423-2007 від 06.11.2007 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на гаражі літ «Е», «З», сараї літ. «И», «К», «Л», «д» по провул. Будівельному, 77, в м. Черкаси.

03.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 3/6 часток житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. На земельній ділянці розташований житловий будинок літ.А-1. а. а1, а2, загальною площею 68,0 кв.м, житлова площа 42,1 кв.м, літня кухня - Б, вбиральня - В, погріба - Г, М, сараї - Д, И, К, Л, д, гаражі Е, Ж, З; літній душ - Н, огорожа - №1-4,6, замощення №1 в м.Черкаси по провул. Будівельному, 77.

Також 03.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 500/1000 часток земельної ділянки площею 0,609 га зв адресою м.Черкаси, пров.Будівельний, 77, кадастровий номер :06:047:0011.

В подальшому 04.08.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 2/6 часток житлового будинку (літери А-І. а, а1, а2, площею 68,0 кв.м) з належними до нього господарськими будівлями і спорудами (літня кухня - Б, вбиральня - В, погріба - Г, М, сараї - Д, И, К, Л, д, гаражі - ЕЖЗ; літній душ - Н, огорожа - №1-4,6, замощення №1), що знаходиться в м. Черкаси по провул. Будівельному, 77, та 333/1000 часток земельної ділянки площею 0,0609 га за тією ж адресою.

Таким чином, на даний час у вказаного домоволодіння та земельної ділянки є два співвласники: позивач та відповідачі, які володіють по 1/2ідеальними частками на домоволодіння (житловий будинок з надвірним спорудами) та земельну ділянку за вказаною адресою, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2019р. № 154312380.

У 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради про поділ домоволодіння та земельної ділянки в натурі, провадження відкрито 30.11.2016р. у справі № 712/13257/16ц.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2018р. за апеляційною скаргою ОСОБА_2 скасоване рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 6 листопада 2007 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно.

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 І ТІ. З даним про визнання недійсними договорів дарування частки житлового будинку №77 та частки земельної ділянки №77 по провулку Будівельний у м. Черкаси та скасування відповідних реєстраційних записів про право власності та ухвалою від 31.07.2018р. провадження у справі 712/13257/16ц зупинено до розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першоїтретьої, пятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ч.1, ч.2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Так, у відповідності до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до розяснень, викладених у пунктах 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

ЦК України не містить визначення поняття "заінтересована особа" в контексті вимог про визнання правочину недійсними, а тому питання належного позивача у кожному конкретному випадку є оціночним, у зв'язку з чим слід враховувати те, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, зокрема, що у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені та така особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції чи віндикації.

В судовому засіданні позивачем не доведено, що спірні правочини є такими, що порушують його права та законні інтереси та не відповідають закону.

Доводи про те, що з врахуванням постанови апеляційного суду від 25.05.2018р. у справі №2-4423-2007 спірні правочини є такими, що суперечать чинному законодавству та порушують публічний порядок через, що відпала правова підстава відчуження ОСОБА_5 належного їй майна суд важає необґрунтованими, оскільки предметом спірних правочинів з відчуження ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 нерухомого майна не були конкретно визначені господарські споруди з приводу яких розглядався позов у справі у справі №2-4423-2007.

Натомість, як вбачається зі змісту спірних правочинів від 03.09.2015р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, їх предметами були ідеальні частки у праві власності відповідно на житловий будинок (3/6) з надвірними спорудами та земельну ділянку (500/1000), належні ОСОБА_5 на момент укладення спірних правочинів.

У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 555/2512/15-ц (провадження № 61-10614св18), від 7 лютого 2018 року у справі № 752/2961/15-ц (провадження № 61-2821св18) сформульовано правова позиція про те, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки постанова апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2018р. у справі №2-4423-2007 не стосувалась припинення права власності ОСОБА_5 на відчужені нею за спірними правочинами ідеальні частки на домоволодіння та земельну ділянку по пров.Будівельний,77, м.Черкаси, тому відсутні на даний час підстави для висновку, що ОСОБА_5 не мала підстав розпорядитись належними їй частками у праві власності на вказані обєкти нерухомого майна на користь відповідача ОСОБА_11 шляхом укладення спірних правочинів.

Крім того, в аналогічний спосіб в подальшому ОСОБА_5 розпорядилась належною їй ідеальною часткою у домоволодінні на користь позивача ОСОБА_12 , правомірність чого останній не оспорює.

Що стосується доводів про те, що позивач має право на набуття у власність господарські будівлі і споруди, які на підставі постанови апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2018р. у справі №2-4423-2007 є обєктами самочинного будівництва, оскільки був на той час співвласником домоволодіння та земельної ділянки і брав участь у їх будівництві згідно показів свідка ОСОБА_9, дане питання позивач не позбавлений можливості вирішувати шляхом звернення до компетентного державного органу з приводу введення в експлуатацію новоствореного майна у передбаченому законом порядку.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено, що зміст спірних правочинів суперечить законодавству, порушує публічний порядок чи порушує права та законні інтереси позивача, а тому позовні вимолги про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації права влас ності не підлягають до задоволення.

Керуючись п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 203, 215, 16, 228, ст.ст. 78, 81, 89, 141, 244, 264-268, 274, 351, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування 3/6 частки житлового будинку №77 по провулку Будівельний у м. Черкаси з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, укладений 03.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; визнання недійсним договору дарування частки земельної ділянки №77 по провулку Будівельний у м. Черкаси, укладеного 03.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; скасування запису № 11020623 від 03.09.2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 3/6 частки житлового будинку №77 по провулку Будівельний у м. Черкаси з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами; скасування запису №11022344 від 03.09.2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 500/1000 частку земельної ділянки за адресою м.Черкаси, пров.Будівельний,77, м.Черкаси.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1).

Відповідач:ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_2).

Відповідач:Івахно ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_3, провул.Будівельна,77, м.Черкаси).

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Дата виготовлення повного тексту рішення 06.02.2019р.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.