ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м. Черкаси

справа № 707/630/17

провадження № 22-ц/821/242/19

категорія 302000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

секретаря: Попової М.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство» «Імпульс Плюс»;

третя особа: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», третя особа: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації речового права, у складі: головуючого судді Міщенко К.М., повний текст складено 19 квітня 2019 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», третя особа: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Д.В. про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації речового права.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0672 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області загальною площею 2,3448 га, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009395, виданий 11 квітня 2003 року на підставі Розпорядження Тальнівської районної державної адміністрації від 04 квітня 2003 року № 126.

На підставі укладеного між ним та ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» Договору оренди землі № 166 від 17 вересня 2011 року, вищевказану земельну ділянку позивача передано останньому в строкове платне користування на умовах оренди строком на 5 років. Розмір орендної плати становить 5,5 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки.

Вказаний Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07 червня 2012 року за № 03798.

Також, між сторонами складено акт про передачу та прийом земельної ділянки.

Зазначає, що кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0672 змінено на :01:001:0672 в зв`язку з приведенням до чинного законодавства, відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою та внесено в базу даних.

Вказує на те, що він направив відповідачу лист-повідомлення від 03 березня 2017 року про відмову в поновленні договору оренди землі з проханням повернути земельну ділянку власнику з дня припинення дії договору за актом приймання-передачі земельної ділянки.

Однак, будь-яких відповідей з цього приводу від відповідача не отримував. Отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 82854260 від 20 березня 2017 року, йому стало відомо, що 30 вересня 2016 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В., було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором.

Всупереч відомостям, відображеним у вищевказаній Інформаційній довідці, державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 09 квітня 2015 року до вищевказаного основного договору було здійснено 13 лютого 2017 року іншим державним реєстратором, а саме приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А.

Зазначає, що Додаткової угоди він не підписував, зокрема в частині такої істотної умови як строк дії Договору. Тобто, волевиявлення на пролонгацію Договору відповідачем ОСОБА_1 надано не було.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просив визнати недійсною Додаткову угоду від 09 квітня 2015 року до договору оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,3248 га, кадастровий номер :01:001:0672, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009395 від 11 квітня 2003 року.

Скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку розміром 2,3248 га. кадастровий номер :01:001:0672, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності шляхом скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав на нерухоме майно, індексний номер 33825456 від 13 лютого 2017 року та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 16708230 від 30 вересня 2016 року про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,3248 га на підставі додаткової угоди № б/н від 09 квітня 2015 року до договору оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року, кадастровий номер :01:001:0672, строком до 07 червня 2026 року з правом пролонгації.

Стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсною Додаткову угоду від 09 квітня 2015 року до договору оренди землі № 16 від 17 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,3248 га, кадастровий номер :01:001:0672, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009395 від 11 квітня 2003 року.

Скасовано державну реєстрацію речового права ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку розміром 2,3248 га. кадастровий номер :01:001:0672, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності шляхом скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав на нерухоме майно, індексний номер 33825456 від 13 лютого 2017 року та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номеру запису про інше речове право 16708230 від 30 вересня 2016 року про право оренди ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,3248 га на підставі додаткової угоди №б/н від 09 квітня 2015 року до договору оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року, кадастровий номер :01:001:0672, строком до 07 червня 2026 року з правом пролонгації.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи відсутність письмових повідомлень про намір змінити умови договору, у тому числі продовжувати його дію, від відповідача на адресу позивача не надходило, а підпис на додатковій угоді виконано не позивачем, то волевиявлення учасника правочину не було, а без волевиявлення сторони не можливе вчинення договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

25 травня 2019 року ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» вважаючи, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи, подало до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду на недотримання відповідачем вимог закону про зміну умов договору у формі письмових повідомлень про такий намір є незаконним, оскільки протягом 2015-2016 років позивач отримував змінену (збільшену орендну плату) у натуральній формі і не заявляв ніяких заперечень, тобто Договором оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року зміна умов укладеного договору не передбачає виконання певних процедурних умов.

Вважає, що експертиза проведена із порушенням порядку визначеного законодавством.

Судом не перевірялись і не оцінювались обставини щодо повноважень судових експертів і щодо даних, які виключають можливість проведення саме цими експертами судових експертиз.

Особа, що подала апеляційну скаргу зазначає, що ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» не є спеціалізованою державною установою, а тому проведення експертизи матеріалів документів даною експертною установою не відповідає вимогам законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 15 серпня 2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 22 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи про її розгляд але без виклику сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009395, виданого 11 квітня 2003 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0672 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області загальною площею 2,32 га.( а.с. 6 Т.1).

Згідно з договором оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року ОСОБА_1 надав в оренду ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», належну йому земельну ділянку строком на 5 років. Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07 червня 2012 року за № 03798 (а.с. 7-8 Т.1).

Пунктом 9 Договору оренди встановлено, що розмір орендної плати становить 5,5 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 7 Т.1).

Сторонами було складено та підписано акт про передачу та прийом земельної ділянки, а саме ОСОБА_1 передав земельну ділянку орендарю ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» розміром 2,32 га. (а.с 8 Т.1 зборотній бік).

Згідно Додаткової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», від 09 квітня 2015 року до Договору оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року, пункт 8 Договору оренди землі № 16 від 17 вересня 2011 року виклали в такій редакції: «Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.» (а.с. 89 Т.1).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 березня 2017 року № 82854260, приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. 30 вересня 2016 року було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором оренди землі № 16 від 17 вересня 2011 року та Додаткової угоди від 09 квітня 2015 року, а строк дії Договору змінено та встановлено до 07 червня 2026 року з правом пролонгації (а.с. 9 Т.1).

Згідно висновку експерта № 9131 за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів від 06 серпня 2018 року, Додаткова угода від 09 квітня 2015 року до Договору оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року містить ознаки пізнішого внесення змін в первісний зміст, зокрема після слів «-солома 50 тюків» пункту 1 Додаткової угоди та перед графою «Підписи сторін» наявний пізніше додрукований фрагмент тексту: «2. Викласти пункт 8 Договору оренди землі №____від__________в наступній редакції: «Договір укладено на 15 (пятнадцять) років. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.». Підпис від імені Орендодавця - ОСОБА_1 . виконувався раніше, по відношенню до додрукованого фрагменту тексту» (а.с. 81-93 Т.1).

Первинний текст Додаткової угоди не містив вищевказаний текстовий фрагмент. Підпис від імені Орендодавця ОСОБА_1 виконувався раніше, по відношенню до додрукованого фрагмента тексту.

З висновку експерта № 9101 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 11 липня 2018 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у графі: «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» у Додатковій угоді до Договору оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року, складеній між ОСОБА_1 та ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», датованій 09 квітня 2015 роком виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 (а.с. 94-100 Т.1).

06 березня 2017 року ОСОБА_1 було надіслано рекомендованим листом ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» лист-повідомлення про відмову у поновленні договору оренди землі від 03 березня 2017 року, який отриманий 10 березня 2017 року (а.с. 10 Т.1).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

За змістом ст. ст. 13, 14 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі, за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» було укладено договір оренди належної на праві власності ОСОБА_1 , земельної ділянки строком на 5 років.

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 вказував на те, що ним не підписувалась Додаткова угода від 09 квітня 2015 року до Договору оренди землі №16 від 17 вересня 2011 року і його волевиявлення на укладення цього правочину відсутнє.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У п.п. 1, 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків; відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2018 року було призначено у даній справі комплексну почеркознавчу експертизу та технічну експертизу реквізитів документа.

За результатами проведення почеркознавчої експертизи від 11 липня 2018 року та фізико-хімічної експертизи матеріалів документів від 06 серпня 2018 року, встановлено, що підпис у спірній Додатковій угоді вчинено не ОСОБА_1 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 , підпис від імені ОСОБА_1 виконувався раніше по відношенню до друкованого фрагменту тексту. Крім того, первинний текст спірної угоди не містив текстового фрагменту, що стосується строку договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки експертиз є недопустимими доказами, оскільки експертиза повинна бути проведена виключно державною спеціалізованою установою та атестованим експертом, а не Незалежним інститутом судових експертиз та наявність сумнівів щодо кваліфікації експерта Юрченка Є.М. є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 1 ЗУ «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (ст. 3 ЗУ «Про судову експертизу»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» (Заява №61679/00) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 10 зазначеного Закону до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.

Ураховуючи наведене, чинне законодавство України не містить імперативних норм про можливість проведення фізико-хімічної експертизи виключно державними спеціалізованими установи (за виключенням встановлених законом обмежень).

Вищевикладений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 322/426/16, провадження № 61-40436 св 18.

У постанові від 17 жовтня 2018 року, в справі № 526/2465/16-ц, провадження №61-27935св18, Верховний Суд зазначає, що на експертне почеркознавче дослідження не поширюється вимога щодо необхідності його проведення виключно державними спеціалізованими установами.

Таким чином, експерти Незалежного інституту судових експертиз є належним суб`єктами здійснення судово-експертної діяльності, зокрема проведення фізико-хімічної та почеркознавчих експертиз.

Щодо порядку проведення почеркознавчої експертизи, то слід зазначити наступне.

Законом України «Про судову експертизу» визначаються права та обов`язки судового експерта, серед яких обов`язок провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок, та право подавати клопотання про надання додаткових матеріалів, якщо експертиза призначена судом або органом досудового розслідування або ознайомлюватися з матеріалами справи, що стосуються предмета судової експертизи.

У пункті 1.8 «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 рекомендовано, що для проведення почеркознавчої експертизи надаються: вільні зразки підпису по змозі не менше, ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5-8 аркушів.

Таким чином, конкретну кількість зразків підпису, що необхідно відібрати для проведення почеркознавчої експертизи, визначає експерт в кожному окремому випадку.

Враховуючи ту обставину, що позивач не підписував спірну додаткову угоду до договору оренди землі, що встановлено висновком судової експертизи, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій справі, яке ґрунтується на твердженні про відсутність волевиявлення сторони правочину на його укладення, адже за встановлених у справі обставин орендодавець свою волю підписанням правочину не виражав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо належності та достовірності результатів судово-почеркознавчої експертизи. Так, висновки експертизи є повними, всебічними та об`єктивними. Сумнівів у точності та правильності результатів експертизи у колегії суддів не викликано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Слід дійти висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» - залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», третя особа: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, скасування державної реєстрації речового права залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді