Справа № 645/6233/18
Провадження № 2/645/475/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді - Шарка О.П

секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить суд позбавити його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народилася донька ОСОБА_3 , її батько ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 , що видано 20.08.2013 року відділом державної реєстрації цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Спільне життя з Відповідачем не було зареєстровано шлюбом, та тривало не довго, оскільки вони не змогли побудувати міцні сімейні стосунки через спосіб життя Відповідача, його погані звички, та егоїстичний характер. останні декілька років я залишилася одна з малолітньою донькою, самотужки виховуючи її, утримуючи, навчаючи та доглядаючи. Батько дитини самоусунувся від виховання, утримання, та навіть від спілкування з дитиною. На неодноразові спроби вмовити його добровільно допомагати мені матеріально, для належного утримання дитини Відповідач не реагував, ігноруючи саме існування доньки, поводячи себе зухвало та цинічно, не бажаючи приймати участь у вихованні нашої спільної дитини, яка часто хворіє, потребує ліків, сплату за дитячий садочок, купівлі харчування, одягу, та оплату додаткового навчання у кружках розвитку дитини. Систематичне ігнорування відповідачем своїх обов`язків приймати участь у утриманні дитини, не бажання добровільно допомагати, змушує позивача звернутися до суду. Комінтернівський районний суд м. Харкова розглянув цивільну справу за її позовом про стягнення аліментів, та 14 грудня 2017 року виніс рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини щомісячно до досягнення нею повноліття. Однак, Відповідач не виконує рішення суду, та не сплачує аліментів на утримання неповнолітньої доньки вже понад рік, заборгувавши значну суму. Внаслідок цього, позивач змушена була звернутися до поліції про притягнення Відповідача до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України (ухилення від сплати аліментів). 19.08.2018 року Немишлянським відділом поліції ГУНП у Харківській області було відкрито кримінальне провадження №0001939, за ч.1 ст.164 КК України, та притягнуто до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак, це не змусило відповідача допомагати спільно виховувати дитину, сплачувати відповідні аліменти, та навіть спілкуватися з донькою, він не бажає навіть бачити свою доньку, хоча позивач намагалася цьому сприяти в інтересах дитини, так як усіляко бажала виховувати доньку повноцінною людиною, що отримує увагу обох батьків, незалежно від стосунків дорослих між собою. Відповідач жодного разу не допоміг при хворобі дитини, при відпочинку на оздоровленні, в побуті, харчуванні та вихованні доньки, яка постійно страждає від відсутності уваги та підтримки з боку батька, який нехтує людською мораллю та обов`язками батька.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним вище. Також у судому засіданні надали копію рішення суду від 09 грудня 2013 року, яким відповідача позбавлено батьківських прав відносно свого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засіданні відповідач не визнав позовні вимоги у повному обсязі, пояснив суду, що від він не самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, бажає брати участь у вихованні доньки, спілкується з дитиною, на підтвердження чого надав диск з відеозаписом, заборгованості по аліментам не має. Стосовно позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4 , то він не є біологічним батьком дитини, у зв`язку з чим не заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, при винесенні рішення врахувати малолітньої дитини.

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_5 - мати позивача, ОСОБА_6 - кума позивача, кожна окремо пояснили суду, що їм достеменно відомо, що відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини, ані матеріальної, ані моральної, не бере участі у вихованні дитини,

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у фактично шлюбних відносинах, від яких мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №953 від 23 липня 2013 року (повторне свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 20 серпня 2013 року), яка проживає разом з позивачем (довідка з місця проживання, видана КП «Жилкомсервіс» №1519 від 25.05.2018 року) за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2017 року (справа 641/6877/17) стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 11.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.06.2018 року.

Однак, у судовому засіданні відповідачем надана копія квитанції на підтвердження відсутності заборгованості аліментів, що не заперечувалось позивачем та її представником.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей від 25.01.2019 року за вих. № 102 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно малолітнього доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , даний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд не може погодитися із вказаним висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки такий висновок винесений у відності ОСОБА_2 , без достатніх правових підстав, немотивований, не містить достатнього обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, сама по собі заборгованість по сплаті аліментів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дітей.

Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батька у її вихованні.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,- відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст виготовлено 08 травня 2019 року

Головуючий-суддя: