Ухвала

14 травня 2019 року

м. Київ

справа № 759/1665/18

провадження № 61-9016ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку, компенсації, індексації, та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» (далі -

ДП «Укрдорзв`язок») середній заробіток у розмірі 47 083,52 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін (індексація) у розмірі 10 985,98 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 працював у

ДП «Укрдорзв`язок». 13 січня 2014 року його було звільнено, однак при розрахунку в день звільнення позивач не отримав нараховану заробітну плату за період з травня 2013 року по січень 2014 року. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 березня 2016 року з

ДП «Укрдорзв`язок» стягнено заборгованість по заробітній платі у розмірі 19 865,04 грн, середній заробіток у розмірі 42 485,52 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 34 540,95 грн.

ДП «Укрдорзв`язок» рішення суду не виконав у добровільному порядку, тому на підставі виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва

№ 759/19754/15-ц Святошинським РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві примусово виконано вказане рішення.

Враховуючи значний проміжок часу між прийняттям рішення Святошинським районним судом міста Києва та виконанням рішення суду, на підставі статтей 116, 117 КЗпП України, позивач просив стягнути середній заробіток, що підлягає виплаті станом на 03 грудня 2017 року в розмірі 47 038,52 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін станом на 03 грудня 2017 року в розмірі 10 385,98 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада

2018 року залишено без змін.

02 травня 2019 року через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 759/1665/18 є стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті станом на 03 грудня 2017 року в розмірі 47 038,52 грн та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін станом на 03 грудня 2017 року в розмірі 10 385,98 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судові рішення у даній справі підлягають касаційному оскарженню відповідно до підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме: касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки оскаржувані судові рішення протирічать рішенню Конституційного суду України від

15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 та постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13; справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем ОСОБА_1 , середній місячний заробіток якого становить 3 447,49 грн, а зазначена сума у позовних вимогах ОСОБА_1 є для заявника та його сім?ї значними коштами.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки стосуються порушення норм матеріального та процесуального права, що фактично підтверджує незгоду ОСОБА_1 з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і те, що справа має виняткове значення для учасника справи.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржене судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що справа в силу вимог закону є малозначною, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у даній справі Верховним Судом не розглядається.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку, компенсації, індексації, та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило