Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2019 Справа №607/8436/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицака Р.М.

за участю секретаря Білецької Ю.Ю.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 09 серпня 2018 року, близько 19 год. 20 хв. на нерегульованому пішохідному переході по вул. С. Крушельницької в місті Тернополі вона отримала ушкодження здоров`я внаслідок наїзду на неї транспортного засобу «Рено Логан», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2018 року адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року встановлено вину ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме ненадання переваги у русі пішоходу на нерегульованому пішохідному переході внаслідок якого було здійснено наїзд на потерпілу ( ОСОБА_2 ), однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП. Зазначає, що за час лікування потратила на обстеження та медикаменти 1415,00 грн. Окрім цього вона працює в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації на посаді медичної сестри на 0,5 ставки. З 10 серпня 2018 року по 23 серпня 2018 року вона перебувала на лікуванні. 23 серпня 2018 року за рішенням ЛКК її за станом здоров`я було звільнено від нічних чергувань з 24 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року. Таким чином вона втратила частину заробітку в розмірі 1830,29 грн. Загальна сума матеріального збитку завданого їй з вини відповідача ОСОБА_1 становить 3245,29 грн. Також позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано тілесні ушкодження, внаслідок яких вона по даний час відчуває фізичний біль та страждає від наслідків травм. З моменту пригоди відповідач ніяких спроб відшкодувати збитки та шкоду не вчиняв, жодної допомоги їй не надав. Тому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву в якому вказує на те, що його не було визнано винним у спричиненні ушкодження здоров`я ОСОБА_2 Вона під час інциденту, що мав місце 09 серпня 2018 року відмовилася від його пропозиції доставити її у медичний заклад та надати їй медичну допомогу, запевняла його, що вона не отримала жодної травми, а також казала, що усі її речі (одяг, телефон, окуляри) цілі. Він на прохання позивача підвіз останню на вул. Острозького в м . Тернополі та вважав, що інцидент вичерпаний. Вважає, що вказані у позові тілесні ушкодження завданні ним не були, відтак відповідальності за їх спричинення він не несе. Крім того просить суд врахувати, що він є особою похилого віку, має встановлену інвалідність ІІ групи та не має коштів на відшкодування шкоди позивачу. Поданий позивачем позов вважає безпідставним та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив і просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2018 року адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Згідно мотивувальної частини вказаної постанови судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №419347 від 28 серпня 2018 року, ОСОБА_1 09 серпня 2018 року о 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Рено Логан» д.н.з. НОМЕР_1 , вулицею Крушельницької у м.Тернополі, в порушення п.п.2.3.б, 18.1. ПДР України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу створив аварійну ситуацію, а саме не був достатньо уважним, не зменшив швидкості руху до повної зупинки та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка переходила проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно руху автомобіля, від удару пішохід впала на проїзну частину дороги, тобто різко змінила напрямок руху, вживши заходів для забезпечення власної безпеки. Однак суд надавши оцінку доказам прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що неправомірними діями ОСОБА_1 була створена аварійна ситуація в розумінні частини 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виключає склад зазначеного адміністративного проступку.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року скасовано постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2018 року та було змінено кваліфікацію дій ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 122 КУпАП на ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із встановленням фактичних обставини адмінправопорушення, а саме що ОСОБА_1 09 серпня 2018 року о 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Рено Логан» д.н.з НОМЕР_1 , вулицею Крушельницької у м.Тернополі внаслідок порушення вимог п.п.2.3.б, 18.1. ПДР України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не був достатньо уважним, не зменшив швидкості руху до повної зупинки та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка переходила проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно руху автомобіля, чим порушив правила проїзду нерегульованих пішохідних переходів. Вказаною постановою суду апеляційної інстанції провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, встановлених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до листа Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області № 16389/24/6 від 10 вересня 2018 року вбачається, що 10 серпня 2018 року о 13 год. 49 хв. надійшло повідомлення лікаря травмпункту КНП «ТМКЛШД» про те, що до них звернулася ОСОБА_2 із травмами, які отримала 09 серпня 2018 року на вул. Крушельницької в м. Тернополі. Встановлено, що близько 19 год. 20 хв. 09 серпня 2018 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Рено Логан» ДНЗ НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Крушельницької в м. Тернополі не був достатньо уважний та не врахував дорожню обстановку внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження. Дана подія була зареєстрована в ЖЄО Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області 10 серпня 2018 року за № 26308.

Згідно консультативного висновку спеціаліста складеного 10 серпня 2018 року комісією Обласної консультативної поліклініки Тернопільської університетської лікарні, ОСОБА_2 09 серпня 2018 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а також струс головного мозку, забій, підшкірна гематома правої сідничної ділянки, осадження лівої сідничної ділянки та верхньої третини обох передпліч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_2 призначено медикаментозне лікування, що підтверджується рецептами виданими 10.08.2018 року лікарем Тернопільського міського лікувально-діагностичного центру Тернопільської міської ради.

Згідно квитанцій про оплату від 10.08.2018 року, 15.08.2018 року, 17.08.2018 року, 20.08.2018 року позивачем придбано медикаментів та оплачено медичних послуг на загальну суму 1415,00 грн.

Рішенням ЛКК КП «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» Тернопільської міської ради № 1383/8 рекомендовано звільнити ОСОБА_2 від нічних чергувань з 24 серпня 2018 року до 31 серпня 2018 року.

Як вбачається з довідки №252 від 28 грудня 2018 року виданій Службою у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, ОСОБА_2 працює в Центрі на посаді медичної сестри на 0,5 ставки. В серпня 2018 року згідно затвердженого графіку на ОСОБА_2 планувалося покласти виконання її обов`язків 132 робочі години з 20 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. Дохід ОСОБА_2 за серпень 2018 року відповідно до робочого часу мав становити 3431,94 грн. Фактично було відпрацьовано 12 годин з оплатою праці 331,99 грн. Оплачено листок непрацездатності з 10 серпня 2018 року до 23 серпня 2018 року в сумі 453,45 грн. за рахунок установи та 816,21 грн. за рахунок фонду соціального страхування. Враховуючи системність роботи закладу і встановлений графік чергувань (догляд вихованців медичними сестрами покладається тільки з 20 год. вечора до 08 години ранку) адміністрація центру виконати рекомендації ЛКК не мала змоги. З метою збереження здоров`я працівника, не маючи іншого правового виходу, ОСОБА_2 була надана відпустка без збереження заробітної плати на підставі наказу № 36/К від 23 серпня 2018 року. Втративши працездатність ОСОБА_2 отримала менше на 1830 грн. 29 коп. ніж могла заробити виконуючи свої обов`язки.

Згідно наказу №36/К виданого 23 серпня 2018 року директором Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, медичній сестрі ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати з 24 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року за сімейними обставинами, відповідно до поданої ОСОБА_2 заяви від 23 серпня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 25 вересня 2012 року Пенсійним Фондом України.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 05 вересня 2006 року ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни.

Також відповідач має право на пільги передбачені законодавством України для ветеранів праці, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

Згідно медичних висновків про стан здоров`я відповідача останньому було діагностовано: незріла ускладнена катаракта, в/кутова ІІ в правого ока, в/кутова І а глаукома незріла катаракта лівого ока, діабетична ангіопатія сітківки обох очей; цукровий діабет середньої важкості; стенокардія напруги, постінфарктний кардіосклероз з постійними формами фібриляції передсердь.

Згідно довідки МСЕК № 013337 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи.

До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що його не було визнано винним у спричиненні ушкодження здоров`я ОСОБА_2 , оскільки незважаючи на закриття провадження за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року (справа №607/17103/18) встановлено, що ОСОБА_1 09 серпня 2018 року о 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Рено Логан» д.н.з. НОМЕР_1 , вулицею Крушельницької у м.Тернополі внаслідок порушення вимог п.п.2.3.б, 18.1. ПДР України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не був достатньо уважним, не зменшив швидкості руху до повної зупинки та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка переходила проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно руху автомобіля, чим порушив правила проїзду нерегульованих пішохідних переходів.

Відтак враховуючи висновок медичних установ від 10 серпня 2018 року, суд приходить до переконання про доведеність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та завданням ушкодження здоров`я позивачу.

Обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, суд вважає позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди понесеної позивачем у зв`язку із її лікуванням та медичним обстеженням після отриманих травм, в розмірі 1415,00 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відносно заявлених позивачем позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку за період з 24 серпня по 31 серпня 2018 в розмірі 1830 грн. суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Однак в судовому засіданні встановлено, що період непрацездатності позивача згідно медичної довідки з 10 серпня 2018 року до 23 серпня 2018 року, проте у період з 24 серпня по 31 серпня 2018 року позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, згідно наказу №36/К виданого 23 серпня 2018 року директором Центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Підставою для видачі даного наказу слугувала подана ОСОБА_2 заява від 23.08.2018 року.

Відтак причиною невиконання позивачем своїх посадових обов`язків була особиста воля позивача, а не втрата працездатності внаслідок ушкодження здоров`я.

Крім того позивачем не надано суду належних доказів того, що до її посадових обов`язків входить лише виконання роботи в нічну зміну.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення втраченої частини заробітної плати в розмірі 1830,29 грн. слід відмовити за недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що діями відповідача ОСОБА_1 позивачці ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в її душевних стражданнях, фізичному болі, психологічному стресі, пригніченому стані, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та лікування.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є підставною, однак, суд, враховуючи особу відповідача, його вік (78 років), те, що відповідач є особою з інвалідністю, а також, що він у день наїзду сприяв у наданні першої допомоги позивачу ОСОБА_2 , яка відмовилася, як від виклику працівників швидкої допомоги та звернулася за медичною допомогою на наступний день, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання, що розмір вказаної позивачем моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. є завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються.

Оскільки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, судовий збір компенсується позивачу за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 81,82, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1415 грн. 00 коп. як відшкодування матеріальних збитків, 1000 грн., як відшкодування моральної шкоди.

За рахунок держави компенсувати ОСОБА_2 768 грн. 40 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак