Номер провадження: 22-ц/813/1206/19
Номер справи місцевого суду: 501/4550/15-ц
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т.В
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 березня 2016 року у складі судді Ледньової Т.В.,

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання особи втратившею право користування житловим приміщенням, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований за вищезазначеною адресою. З серпня 2014 року відповідач забрав свої речі та за вищевказаною адресою не проживає.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад один рік, тому позивач , як власник спірного нерухомого майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України).

Вказане заочне рішення суду після його перегляду в установленому порядку судом першої інстанції (а.с.74-75) оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2

В скарзі ОСОБА_2 з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що відповідач не був належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи, оскільки газета «Одеські вісті» не входить до переліку офіційних видань, визначених Кабінетом міністрів України, акт від 18.05.2015 року не зареєстрований, тому не може вважатись належним доказом по справі. Крім того зазначено, що у 2015 році сусідкою була викликана поліція з приводу здійснення ним шуму в квартирі, що підтверджує його проживання в спірній квартирі. Договір купівлі-продажу квартири від 15.02.2013 року був укладений позивачем після того, як оманним шляхом вона змусила ОСОБА_2 здійснити відмітку в його паспорті про розірвання шлюбу, що він зробив 14.02.2013 року. Таким чином, позивач бажала уникнути перебування зазначеної квартири в режимі спільної сумісної власності.

На вказану апеляційну скаргу представником ОСОБА_3 - адвокатом Єрьоменко Л.В. був наданий відзив, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість. Посилаючись на не доведеність жодними належними та допустимими доказами доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.10.2017 року у складі судді Драгомерецького М.М. відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.11.2017 року у складі суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М., Дрішлюка А . І. справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2019 року справу прийнято до провадження колегії суддів та призначено до розгляду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.06.2014 року по 21.08.2015 року (а.с.6).

На підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2013 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Довідка на а.с.16 свідчить про реєстрацію відповідача у спірній квартирі станом на 11.11.2015 року.

Згідно акту від 18.05.2015 року відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі з серпня 2014 року по теперішній час (а.с.9).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 405 ЦК України член сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону; член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад один рік, тому позивач , як власник спірного нерухомого майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України). Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 . Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції, в тому числі і при перегляді заочного рішення, та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного сповіщення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, оскільки офіційною газетою є «Урядовий кур`єр», а газета «Одеські вісті» не входить до переліку офіційних видань, визначених Кабінетом Міністрів України є безпідставними.

Порядок виклику осіб до судового засіданні встановлений ст. 74 ЦПК України (в редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 9 даної статті процесуального Закону передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що виклик відповідача в судове засідання здійснювався шляхом оголошення у пресі (а.с.33).

Розпорядженням №1333-р від 16 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України затвердив перелік друкованих засобів масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2016 році будуть друкуватися оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи.

Згідно з документом загальнодержавним друкованим засобом масової інформації визнано газету «Урядовий кур`єр». Одночасно до ЗМІ місцевої сфери розповсюдження у Одеській області відносяться наступні періодичні друковані видання: «Одеські вісті».

Отже, ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи сповіщався судом першої інстанції у передбачений Законом спосіб.

Посилання апеляційної скарги на те, що акт від 18.05.2015 року не зареєстрований, тому не може вважатись належним доказом по справі є необґрунтованими. Зазначеним актом від 18.05.2015 року, який завірено належним чином підтверджено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з серпня 2014 року по теперішній час. Належних та допустимих доказів на спростування акту, а також висновків суду першої інстанції щодо не проживання без поважних причин у спірній квартирі понад один рік, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано та матеріали не містять. Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець