Справа № 188/192/19
Провадження № 2/188/217/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Пет ропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Власенко А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) 11.02.2019 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 27.04.2015 рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 3500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 16 лютого 2015 року було еквівалентно 91174,63 грн та витрати на сплату судового збору за подання позову в розмірі 550 грн і за подання апеляційної скарги в розмірі 275 грн, всього 825 грн. Протягом тривалого часу судове рішення не виконувалося і за цей час кошти, стягнуті за рішенням суду, знецінились. Позивач просить суд стягнути з відповідача 316,29 доларів США, 142 гривні 23 копійки, судові витрати в розмірі 1768,40 грн, з них відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн та компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 1000 грн.

22.03.2019 позивач надав суду заяву про розрахунок судових витрат, у якій уточнив, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору в розмірі 768,40 грн та витрати, пов`язані з прибуттям до судув розмірі 239,22 грн і компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 599,28 грн, всього 768,40 + 838 грн. 50 коп. = 1606,90 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач надала відзив на позов, у якому позов не визнала, просила відмовити у позові, посилаючись на Закон від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі №6-36736вов10, у яких зазначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального ріння цін на товари та послуги, які купує населення, невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, вважає відповідач, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ст. 625 ЦК щодо сплати борту з урахування встановленої о індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, а зобов`язання між сторонами визначено в іноземній валюті, тому в цій частині слід відмовити позивачу в повному обсязі.

Відповідач на підтвердження необґрунтованості позову в частині стягнення процентів за позикою посилається на приписи ст.611 Цивільного кодексу (далі ЦК) України щодо дострокового погашення боргу і правову позицію, висловлену в рішенні Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц, яка полягає в тому, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виклонав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної в квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК У країни, за якою проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок поверненні позики поза межами строку дії договору. Звернення з позовом про дострокове стягнена кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На чає звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у раз пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідач вважає, що про своє порушене право позивач довідався у січні 2015 року, тобто на дату звернення з позовом до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення боргу у сумі 3500 доларів США, і просить суд застосувати до цього спору загальний строк позовної давності.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позові, просить задовольнити позов в повному обсязі на підставі наданих суду доказів.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов, додатково надала лист Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби на підтвердження часткового погашення боргу за рішенням суду.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.04.2015 змінено рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 91174 грн 63 коп. та 550 грн судового збору. З тексту рішення вбачається, що договор позики між сторонами укладався без зазначення строку повернення позичених грошових коштів у виді 3500 доларів США, а на першу вимогу позичальника (а.с. 6).

З метою виконання цього судового рішення, яке 27.04.2015 набрало законної сили, 07.08.2015 був виданий Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області виконавчий лист № 188/1/15-ц про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_2 відповідно в розмірі 3500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 16.02.2015 еквівалентно 91174 грн 63 коп. та 550 грн судового збору, а також судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 275 грн. Петропавлівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Петропавлівським РВ ДВС) відкрите виконавче провадження № 48412719 і проводиться виконання (а.с.4).

Як встановлено в судовому засіданні, борг в розмірі 3500 доларів США станом на час звернення позивача до суду 11.02.2019, а також станом на 25.03.2019 не стягнений, що підтверджується листом Петропавлівського РВ ДВС від 25.03.2019 № 2442. Стягнуто на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7828,85 грн, однак стягнуті ці кошти у зведеному виконавчому провадженні АСВП №53925776, до складу якого крім виконавчого провадження № 48412719, входить ще виконавче провадження № 53418403 з примусового виконання виконавчого листа №188/848/15-ц від 23.01.2017 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 87885 грн, вартості проїзду в розмірі 86 грн, компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 65,62 грн, а також стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 370 грн. Перше стягнення в розмірі 928,01 грн відбулося 19.05.2017, і саме до цієї дати позивач нарахував втрати від інфляції боргу за судовими витратами в розмірі 550 + 275 = 825 грн (а.с.34).

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено таке:

1. У разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу.

2. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті.

3. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

4. Кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

5. Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Борг в розмірі 3500 доларів США відповідач позивачу не сплатила, що підтверджується листом Петропавлівського РВ ДВС від 25.03.2019 № 2442 (а.с.34).

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1).

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.2).

Позивач невірно розрахував проценти, які має сплачувати йому відповідач до погашення боргу за договором позики, тобто визначив їх розмір не на рівні облікової ставки Національного банку України, але суд не робить власний розрахунок, оскільки позивач просить стягнути проценти в меншому розмірі, ніж може бути нараховано відповідно до приписів статті 1048 ЦК України, а саме в розмірі 1 долара США.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд повністю задовольняє позовну вимогу про стягнення процентів за договором позики з відповідача в розмірі 1 долар США за період з 01.02.2016 до 31.01.2019 в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення процентів за позикою та трьох відсотків річних від простроченої суми в сумі 316,29 (1+315,29) доларів США є законною та обґрунтованою.

Розрахунок 3% річних

Період розрахунку Сума боргу 3% річних, грн.

11.02.2016 - 11.02.2019 3500.00 315.00 грн.

Результати розрахунків втрат від інфляції по стягненню судових витрат в розмірі 550 + 275 = 825 грн.

Вихідні дані

Дата виникнення заборгованості Дата розрахунку Сума боргу Кількість днів прострочення

11.02.2016 19.05.2017 825.00 грн 463

Втрати від інфляції

Місяць року за період розрахунку Індекс інфляції, %

лютий 2016 99.6

березень 2016 101.0

квітень 2016 103.5

травень 2016 100.1

червень 2016 99.8

липень 2016 99.9

серпень 2016 99.7

вересень 2016 101.8

жовтень 2016 102.8

листопад 2016 101.8

грудень 2016 100.9

січень 2017 101.1

лютий 2017 101.0

березень 2017 101.8

квітень 2017 100.9

травень 2017 101.3

Результати розрахунку

Період розрахунку Сума боргу, грн. Сума боргу з інфляцією, грн. Інфляційне збільшення боргу, грн.

11.02.2016 - 19.05.2017 825.00 976.12 151.12

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд обмежується стягненням втрат від інфляції за період з 11.02.2016 до 19.05.2017 боргу за судовими витратами в межах розміру позовних вимог, тобто в сумі 142,23 грн.

Отже, суд повністю задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача на сплату судового збору за подання цього позову в розмірі 768,40грн підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Що стосується судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять позивача у цьому судовому провадженні, то суд бере до уваги, що відповідно до п. 2 додатку до постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних , адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 155 від 28.02.2018 (далі Постанова № 590), за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду граничний розмір компенсації обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Позивач тричі приймав участь у судових засіданнях, відрив позивача від звичайних занять у кожному випадку суд визначив, виходячи з тривалості самого судового засідання, тривалості проїзду позивача до суду і у зворотному напрямку, тривалості очікування в суді початку судового засідання, і розрахував компенсацію позивачу за відрив від звичайних занять, яку слід стягнути з відповідача, таким чином:

22.03.2019 1921 грн : 20 робочих днів : 8 годин х 4 години = 48 грн 03 копійки;

04.04.2019 - 1921 грн : 20 робочих днів : 8 годин х 5 годин = 60 грн 03 копійки;

05.04.2019 - 1921 грн : 20 робочих днів : 8 годин х 3 години = 36 грн 02 копійки;

всього 144 грн 08 коп.

Крім того, представник заявника нарахував судові витрати, пов`язані з переїздом в розмірі 239,22 грн. На підтвердження витрат, пов`язаних з переїздом, він надав розрахунок витрат палива для автомобіля та його вартість. Суд не може взяти до уваги зазначений розрахунок та чеки з автозаправних станцій, оскільки відповідно до п. 4 додатку до Постанови № 590 витрати сторін, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у зв`язку з явкою до суду, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження, отже, повинні підтверджуватися проїзними документами (квитками), які б свідчили про проїзд сторони процесу на міжміському громадському транспорті. З цих підстав має бути відмовлено у відшкодуванні витрат позивача на пальне для переїзду до суду.

На підставі викладеного та ст.ст. 625, 1048 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання за судовим рішенням за період з 11.02.2016 до 11.02.2019 в розмірі 316 (триста шістнадцять) доларів 29 центів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді нарахування інфляційних втрат на суму боргу за судовим рішенням про стягнення судових витрат за період з 11.02.2016 до 19.05.2017 в розмірі 142 (сто сорок дві)гривні 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 144 грн. 08 коп. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 грн.40 коп., всього 912 (дев`ятсот дванадцять) гривень 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда