Провадження № 2/219/462/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.02.2019 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючого судді Погрібної Н.М.,
при секретарі Мирошниченко О.Л.,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів - ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1, який йому належить на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.02.2008 року, державним нотаріусом Часів-Ярської державної нотаріальної контори Янюк С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №346, Витягу з Державного реєстру правочинів №5469995 від 20.02.2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17878156 від 26.02.2008 року, виданого Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації. Зазначає, що відповідачі є його невісткою та онуками. За вищезазначеною адресою з 2014 року не проживають, оскільки виїхали до м. Київ, особистих речей в будинку не мають, його утриманням не займаються, участі в оплаті комунальних послуг не беруть. Крім того факт реєстрації відповідачів у даному будинку перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію, що негативно впливає на його майновий стан та розпорядженням йому належним майном.
Позивач у судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить позов задовольнити у повному обсязі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за відсутності представника служби у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації, позовні вимоги підтримує лише в частині визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такої, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідач - ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась та не повідомила про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи була належно повідомлена у встановленому законом порядку, зокрема, розміщення інформації на веб-сторінці суду. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України.
З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.02.2008 року, державним нотаріусом Часів-Ярської державної нотаріальної контори Янюк С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №346, Витягу з Державного реєстру правочинів №5469995 від 20.02.2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17878156 від 26.02.2008 року, виданого Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.
Актом складеним Квартальним комітетом №8 м. Часів Яр Донецької області у присутності свідків-сусідів, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, але будинку з 2014 року не проживають.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України).
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України).
Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такої, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки відповідач не є власником спірного будинку, у ньому не проживає та його обслуговуванням не цікавиться.
Щодо вимог про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.
У відповідності до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, складеною Квартальним комітетом №8 м. Часів Яр Донецької області, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, крім позивача ОСОБА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітні - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України).
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Враховуюче вищевикладене та те, що серез свій вік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 не можуть самостійно обирати місце проживання, тому факт їх не проживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права користування належним їхньому дідусю житлом.
Керуючись ст.7, 12, 13, 76, 263, 264, 265, 272, 280-283 , ЦПК, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомлення з рішенням суду на веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Н.М.Погрібна