Справа № 513/145/19
Провадження № 2/513/293/19
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року

Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Тончевої Н.М.,

при секретарі - Коротаєвій О.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача за дорученням Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 09 серпня 2016 року в розмірі 18458 гривень 84 копійки та судовий збір в розмірі 1921 гривня 00 копійок.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_1 звернулась до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 09 серпня 2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 13 січня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 18458 гривень 84 копійки, яка складається з наступного:

7665 гривень 92 копійки - тіло кредиту;

1710 гривень 18 копійок - нараховано відсотків за користування кредитом;

7727 гривень 56 копійок - нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 гривень - штраф (фіксована частина);

855 гривень 18 копійок - штраф (процентна складова).

Зазначене вище стало підставою для звернення представника позивача з даним позовом.

Відповідачем ОСОБА_1 подано до суду зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що станом на 09 серпня 2016 року, - дата укладення кредитного договору, вона була неповнолітньою особою та не мала повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Батьки останньої своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітньою донькою не надавали. А тому, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, просила визнати цей договір недійсним.

Ухвалою суду від 14 червня 2019 року :

прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору;

обєднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору з первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

перейдено до розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання;

призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 24 червня 2019 року о 15 годині 00 хвилин.

24 червня 2019 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 надав суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з підготовкою банком відповіді на зустрічну позовну заяву.

Підготовче засідання було відкладено на 01 липня 2019 року.

Однак, відповіді на зустрічну позовну заяву від представника позивача за первісним позовом не надійшло. Натомість, 01 липня 2019 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 повторно надав суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з підготовкою банком відповіді на зустрічну позовну заяву.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Тож, суд прийшов до висновку, що представник позивача за первісним позовом зловживає своїми процесуальними правами, а саме подає заяви про перенесення судового засідання у зв`язку з підготовкою банком відповіді на зустрічну позовну заяву, тим самим безпідставно затягучи розгляд справи.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 01 липня 2019 року закрито підготовче засідання по справі за первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився. Повідомлявся належним чином. Суд бере до уваги, надане 22 січня 2019 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» клопотання про розгляд справи за його відсутністю та розглядає справу за відсутністю представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом, ОСОБА_1 правом на участь у судовому засіданні не скористалась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просила в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ст. 639 ЦУ України).

Представником позивача за первісним позовом на підтвердження виникнення у ОСОБА_1 зобов`язань перед Банком, надано:

копію анкети-заяви від 09 серпня 2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.81);

витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.82);

розрахунок заборгованості за договором б/н від 09 серпня 2016 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 13 січня 2019 року (а.с.80);

виписку по особовому рахунку відповідачки (а.с.53-74);

довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (а.с.52);

довідку про підписання кредитного договору та надання кредитних карток (а.с.51).

Тож, судом встановлено, що 09 серпня 2016 року відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою отримала кредитну картку «Універсальна» (а.с.81).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 вбачається, що 20 лютого 2016 року ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , 29 серпня 2017 року було встановлено кредитний ліміт, який дорівнював 1000 (одна тисяча) гривень, 19 жовтня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 2000 (дві тисячі) гривень (а.с.52).

Станом на 13 січня 2019 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №б/н від 09 серпня 2016 року на суму 18458 гривень 84 копійки (а.с.80), яка складається з:

7665 гривень 92 копійки - тіло кредиту;

1710 гривень 18 копійок - нараховано відсотків за користування кредитом;

7727 гривень 56 копійок - нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 гривень - штраф (фіксована частина);

855 гривень 18 копійок - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України.

Згідно з ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст. 32 ЦК України).

Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Разом з тим, на момент укладення даного правочину ОСОБА_1 виповнилось лише повних 16 років, тобто кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками ОСОБА_1 на укладення цього кредитного договору в справі відсутні.

Крім всього іншого, самим же позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження наявності згоди батьків відповідача за первісним позовом на укладення кредитного договору від 09 серпня 2016 року між ним та відповідачкою ОСОБА_1

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Так відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тож, встановивши, що позичальник ОСОБА_1 уклала кредитний договір із ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у віці 16 (шістнадцяти) років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним.

Також, суд не бере до уваги те, що в момент укладення кредитного договору кредитний ліміт дорівнював нулю та був збільшений тільки після досягнення відповідачем ОСОБА_1 18 років, оскільки предметом спору є не час збільшення кредитного ліміту, а саме недодержання сторонами вимог на момент вчинення правочину, тобто укладення кредитного договору, який в свою чергу було укладено з особою, яка в той момент мала неповну цивільну дієздатність і не мала права на укладення такого договору самостійно без згоди батьків та органу опіки та піклування.

Будь-яких доказів протилежного представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання зустрічної позовної заяви позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, що підтверджується оригіналом квитанції № 51 від 23 травня 2019 року (а.с.117).

Таким чином, враховуючи, що зустрічний позов задоволено в повному обсязі, необхідно стягнути з відповідача за зустрічним позовом АТ КБ «Приватбанк» на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,89,142,264,265,268,272, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні первісного позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір б/н від 09 серпня 2016 року укладений між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Сарата Саратського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 суму сплаченого нею судового збору за квитанцією № 51 від 23 травня 2019 року в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Тончева