Справа № 333/6986/18
Провадження№2/333/670/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
судді Круглікової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовною заявою: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2
про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку, -
ВСТАНОВИВ:
14.12.2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 .) з позовом до ОСОБА_2 (далі за текстом ОСОБА_2 .). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.03.1998 р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_3 / АДРЕСА_4 , за умовами якого ОСОБА_2 продав позивачу житловий будинок АДРЕСА_5 . Вказаний договір зареєстрований Запорізькою Товарною ОСОБА_3 «Строй-інвест» та пройшов державну реєстрацію в ЗМБТІ. Також, як вказував позивач, договір 27.03.2018 року пройшов державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Під час укладення вказаного договору сторони дотримались всіх істотних його умов, повністю їх виконали, з часу укладення і до теперішнього часу позивач проживає у спірному будинку. З огляду на викладене, оскільки спірний договір між сторонами посвідчено не було, позивач просить суд позов задовольнити та визнати дійсним вказаний вище договір купівлі-продажу будинку.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити.
Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, на адресу відповідача, яка вказана позивачем у позові направлено судові повістки. На адресу суду повернулись конверти із зазначенням «за не запитом». Також, судом здійснено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик ОСОБА_2 в судові засіданні з розгляду цієї справи.
Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи. У зв`язку з чим, судом здійснюється розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
13.03.1998 р. між ОСОБА_2 , ( ОСОБА_4 ) та ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), як членами Запорізької Товарної біржи «Строй-інвест», укладено договір купівлі-продажу № 310/1489, за умовами якого (п. 1. договору) Продавець продав, а ОСОБА_5 купила житловий будинок АДРЕСА_5 , що розташований на присадибній земельній ділянці 300 кв.м. На присадибній земельній ділянці розташовано: житловий будинок, глинобитний, обкладений цеглою, визначений літерою А; житлова прибудова, глинобитна, обкладена цеглою, визначена літерою А1; та надвірні споруди: гаражи Г, Е; сарай Ж; душ З; вбиральня В; льох пг; паркани № 2,3; замощення № І.
Згідно з п. 7 вказаного вище договору, Покупець набуває право власності на житловий будинок з моменту підписання цього договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.
Пунктом 11 договору купівлі-продажу № 310/1489 визначено, що згідно з ст. 227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації в Запорізькому міжміському Бюро технічної інвентаризації.
Як вбачається із змісту вказаного вище договору, останній був зареєстрований Запорізькою Товарною біржею «Строй-інвест» на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 р., про що зроблений запис в Журналі реєстрації біржових правочинів за № 310/1489.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2018 р. № 11925583, житловий будинок загальною площею 60,7 кв.м. та житловою площею - 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 зареєстрований 27.03.2018 року на праві приватної власності за ОСОБА_1
Також, згідно з відомостями, що містяться в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_5 , виготовленому ОП «ЗМБТІ», станом на 10.02.1998 року, власником вказаного будинку є ОСОБА_1
Предметом заявлених вимог є визнання договору купівлі-продажу від 13.03.1998 р. № 310/1489 дійсним з підстав недодержання сторонами при його укладенні вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК Української РСР (в редакції, що була чинною станом на 13.03.1998 року, тобто на час укладення між сторонами спірного договору), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦК Української РСР (в редакції станом на 13.03.1998 року), угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 44 ЦК Української РСР (в редакції станом на 13.03.1998 року) встановлено, що повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.
За приписами ч. 1 ст. 45 ЦК Української РСР (в редакції станом на 13.03.1998 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.
Статтею 47 ЦК Української РСР (в редакції станом на 13.03.1998 року) унормовано, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1).
Як встановлено вище судом, правовідносини сторін урегульовано договором купівлі-продажу жилого будинку від 13.03.1998 року, який укладено у простій письмовій формі.
Нормами ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції станом на 13.03.1998 року) встановлена форма договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Таким чином, оскільки предметом договором купівлі-продажу від 13.03.1998 р. було нерухоме майно, такий договір мав бути нотаріально посвідченим.
Оскільки, сторонами спірного договору купівлі-продажу в момент вчинення правочину не було додержано вимог, які встановлені законом про нотаріальне посвідчення договору, то згідно з ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції станом на 13.03.1998 року) такий договір є недійсним.
Частиною 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції станом на 13.03.1998 року) передбачена можливість визнання договору дійсним за певних умов. Зокрема, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ч. 2).
Із змісту зазначеної вище правової норми вбачається, що визнання дійсним договору у зв`язку з недодержанням його нотаріальної форми можливо при наявності умов, зокрема: спірний договір повинен бути виконаний; виконаний договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню у порядку, встановленому Законом України Про нотаріат; обов`язковість нотаріальної форми повинна бути вказана в законі; визнати дійсним договір з цих підстав можливо за вимогою сторони, яка виконала угоду, при цьому інша сторона повинна ухилятись від його нотаріального посвідчення; суд повинен перевірити, чому угода не була нотаріально посвідчена.
Як вбачається з матеріалів справи № 333/6986/18, позивач в обґрунтування заявленої правової позиції не надав суду жодних доказів звернення до ОСОБА_2 (відповідача) з пропозицією про нотаріальне посвідчення спірного договору. Також, в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази ухилення відповідача ( ОСОБА_2 ) від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 13.03.1998 р. або ж заперечення відповідача проти такого нотаріального посвідчення.
Крім того, при розгляді цієї справи судом враховані положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що була чинною станом на 13.03.1998 року, тобто на час укладення між сторонами спірного договору), якими, в т.ч., позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Так, ст. 15 вказаного Закону (в редакції, що була чинною станом на 13.03.1998 року) передбачено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня (ч. 1). Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (ч. 2). Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (ч. 4). Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам (ч. 5).
З огляду на викладене, позивачем не надано та в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що житловий будинок, який є предметом договору купівлі-продажу від 13.03.1998 р. станом на час його укладення, відносився до товарів, допущених до обігу на товарній біржі, а сторони цього договору ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) дійсно були членами Запорізької Товарної біржи «Строй-інвест».
Таким чином, оскільки суду не надано доказів ухилення відповідача ( ОСОБА_2 ) від нотаріального посвідчення договору, які є необхідною умовою для визнання судом такого договору дійсним, суд не вбачає правових підстав, визначених ст. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції станом на 13.03.1998 року), для визнання договору купівлі-продажу від 13.03.1998 р. дійсним. У зв`язку з чим, судом відмовляється у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається судом на позивача. Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову відмовити.
Повний текст рішення складено 17.05.2019 р.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова