КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1152/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Корнієнко С.В.
362/4017/17-ц Доповідач-ЧобітокА.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Васильківський РВ УДМС України в Київській області про встановлення факту, -

у с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду першої інстанції з зазначеною заявою у якій просив встановити факт його постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, а саме - на території АР Крим в м. Керч,посилаючись на те, що через невідомі йому обставини його батьки після його народження належним чином не оформили йому паспорт громадянина України відповідно до вимог законодавства. Зазначав, що встановлення зазначеного факту йому необхідно для упорядкування його особистих документів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, а саме на території АР Крим м. Керч.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду начальник Управління державної міграційної служби України в Київській області - ПустовітО.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про встановлення факту постійного місця проживання відмовити. Уважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що правове становище іноземців у 1990 році регулювалося Законом Союзу Радянських Соціалістичних республік від 24.06.1981 р. № 5152-Х «Про правове становище іноземних громадян в СРСР». Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону іноземні громадяни могли постійно проживати в СРСР , якщо вони мали на те дозвіл і посвідку на проживання, видані органами внутрішніх справ. Заявник не надав суду першої інстанції жодного документу, який міг свідчити про те, що ОСОБА_2 дійсно з 1990 року проживав на території України. Станом на 1990 рік заявнику виповнилось 20 років, а тому є незрозумілим які документи не було оформлено його батьками відповідно до вимог законодавства. За обліками УДМС в Київській області відомості про реєстрацію місця проживання заявника та членів його сім'ї відсутні. Жодних документів, що підтверджують факт проживання заявника на території України, в матеріалах справи немає. За перевіркою, здійсненою територіальними органами ДМС, заявник на території України з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримував. Клопотань щодо продовження строку перебування в Україні, надання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання, встановлення належності до громадянства України та оформлення набуття громадянства України не подавав. Інформація щодо постійного проживання заявника або його батьків, родичів, зазначених у частині першій статті 8 Закону СРСР від 24.06.1981 №5152-Х «Про правове становище іноземних громадян в СРСР» до 24.08.1991 на території України відсутня. Заявником взагалі не надано жодного документу, який міг би свідчити про його проживання з 1990 року на території України. Матеріали справи також не містять жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в заяві, доказів виклику та направлення процесуальних документів учасникам справи, а також документу, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заінтересованої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Іраку, але з 1990 року постійно проживав та проживає на даний час на території України. Факт проживання заявника знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та доказам наявним у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 235 цього Кодексу, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно із ст. 258 цього Кодексу, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Ухвалене по справі рішення не містить жодного обґрунтування необхідності встановлення факту постійного проживання на території України станом саме на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року для заявника.

В оскаржуваному судовому рішенні також відсутні посилання на докази, на підставі яких суд першої інстанції встановив вказаний факт.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження доводів заяви заявником було надано лише світлокопію закордонного паспорту Республіки Ірак на прізвище: ОСОБА_2 ім'я: ОСОБА_2; по-батькові: ОСОБА_2; ім'я матері: ОСОБА_2; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1; місце народження: Ірак; дата видачі: 14/04/2014; місце видачі: Об'єднані Арабські Емірати; дата завершення строку дії: 12/04/2022 (а.с. 3).

Жодного доказу на підтвердження факту, який просив встановити заявник, суду надано не було.

Установлено, що ОСОБА_2 є громадянином Республіки Ірак, а тому його проживання на території України підпадає під дію Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; в частині законності проживання та території України.

За обліками УДМВ в Київській області відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 відсутні.

За перевіркою, здійсненою територіальними органами ДМС, останній на території України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався, статус біженця не отримував. Клопотань щодо продовження строку перебування в Україні, надання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання, встановлення належності до громадянства України та оформлення набуття громадянства України не подавав.

Розглянувши справу без участі заявника та заінтересованої особи, за відсутності доказів їх виклику в судове засідання та повідомлення про судовий розгляд, а також за відсутності жодного доказу, що підтверджує факт, про встановлення якого просив заявник, суд першої інстанції грубо порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви з розподілом судових витрат відповідно до ст.. 141 ЦПК України, стягнувши з заявника на користь заінтересованої особи, сплачений ним судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 480,00 грн., а також 352 грн. 40 коп. в доход держави за подачу даної заяви, оскільки при зверненні до суду у серпні 2017 троку заявник судовий збір не сплатив.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п остановив:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня2017 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий)на користь Управління Державної міграційної служби України в Київській області ( місце знаходження: м. Київ, вул.. Петропавлівська,11, ) судовий збір у розмірі 480 грн..

Стягнути ОСОБА_2( місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий) в доход держави судовий збір у розмірі 352грн. 40 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук