Справа № 136/562/18
Провадження № 22-ц/801/588/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Стадник С. І.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуСправа № 136/562/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О.С. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області у складі судді Стадника С. І. від 11 січня 2019 року (дата складання повного тексту рішення у справі відсутня) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

встановив:

04 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась із цим позовом, за яким просила визнати недійсним договір оренди землі від 01 квітня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке» про передачу в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0490 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником зазначеної земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0490 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області. В травні 2017 року їй стало відомо про те, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» (далі ТОВ «Прилуцьке») зареєстроване право оренди її земельної ділянки строком на 5 років на підставі договору оренди від 01 квітня 2014 року, однак такого договору вона не укладала, підписи від імені орендодавця і в договорі і в акті прийому-передачі земельної ділянки їй не належить.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 01 квітня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке» про передачу в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0490 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), яка розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке», відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 056/18 від 07 листопада 2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно юридична фірма Соломон» (далі ТОВ «Експертно юридична фірма Соломон») підписаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивачки на його укладення.

Про порушення свого права ОСОБА_1 довідалась в травні 2017 року після отримання з ТОВ «Прилуцьке» матеріалів реєстраційної справи, а тому перебіг позовної давності необхідно рахувати саме з цього часу, а не з часу укладення договору у 2014 році, як наполягав відповідач, тому що сама по собі сплата плати за користування земельною ділянкою не свідчить про те, що позивачка знала або могла дізнатись про наявність оспорюваного договору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Прилуцьке», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилося на недопустимість висновку судово-почеркознавчої експертизи № 056/18 від 07 листопада 2018 року як доказу неналежності ОСОБА_1 підпису у договорі оренди, оскільки в супереч приписам частини третьої статті 7 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до якої виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних експертиз та пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, за яким почеркознавча експертиза є підвидом криміналістичної експертизи, він здійснений ТОВ «Експертно юридична фірма Соломон», яке є не державною спеціалізованою установою, а підприємством приватної форми власності.

Крім того, зазначило, що суд безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача, оскільки договір належним чином виконувався з 2014 року, позивачка отримувала орендну плату, а тому не мала перешкод довідатись про існування оскаржуваного договору.

06 березня 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Ольшанецький Д. В. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого на підставі розпорядження Липовецької районної державної адміністрації від 17 січня 206 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки НОМЕР_3 , кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 3,0975 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області (а. с. 15).

01 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке», в особі директора ОСОБА_2 , укладено договір оренди цієї земельної, який 26 вересня 2014 року зареєстрований реєстраційною службою Липовецького РУЮ Вінницької області (а. с. 12).

Висновком ТОВ «Експертно юридична фірма Соломон» № 056/18 від 07 листопада 2018 року встановлено, що підпис в договір, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке» 01 квітня 2014 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 106 108).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недопустимість цього висновку як доказу того, що підпис у договорі оренди виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з огляду на таке.

Правові, організаційні та фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначені Законом України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» (далі Закон № 4038-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 4038-XII судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Зокрема, судовою експертизою є дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває в провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно з статтею 7 Закону № 4038-XII судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 4038-XII до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють виключно державні спеціалізовані установи, в інших випадках судові експерти, які не є працівниками зазначених установ ті інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань. Таким чином залучення експертів державних спеціалізованих установ є обов`язковою вимогою при призначенні експертиз у кримінальному провадженні. При виконанні будь-яких досліджень (незалежно від галузі знань), у різному співвідношенні завжди застосовуються загально криміналістичні методи дослідження та спеціальні знання з відповідної галузі, оскільки судова експертиза є суміжною наукою. Так як експертиза була призначена у цивільній справі, а не кримінальному провадженні, враховуючи характер правовідносин між сторонами (цивільні правовідносини), відповідно до частини першої статті 7, статті 10 Закону № 4038-XII залучення до проведення дослідження експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ є правомірними (до такого висновку прийшов Верховний Суд у справі № 562/2465/16-ц, постанова від 17 жовтня 2018 року).

Таким чином, на експертне почеркознавче дослідження, проведене ТОВ «Експертно юридична фірма Соломон», не поширюється вимога щодо необхідності його проведення виключно державними спеціалізованими установами.

Крім того, за клопотанням представника позивачки адвоката Ольшанецького Д. В. ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 березня 2019 року у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі Вінницьке відділення КНДІСЕ).

Відповідно до висновку експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ № 2678/2679/19-21 від 25 квітня 2019 року підпис на договорі оренди землі від 01 квітня 2004 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а. с. 194 197).

Згідно зі статтею 13 Закону України Про оренду землі (далі Закон) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності з моменту його державної реєстрації (стаття 14, 18, 20 цього Закону).

Частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки беззаперечно доведено, щодо договір підписано не ОСОБА_1 , а іншою особою, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на час укладення цього правочину було відсутнє її вільне волевиявлення, спрямоване на настання відповідних правових наслідків, що є підставою для визнання договору недійсним.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність незастосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності, то апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд першої інстанції встановив, що позивачка дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у травні

2017 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивачка отримувала плату за користування землею, суд першої інстанції обґрунтовано визнав таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Такий самий висновок щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах зробив Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 році, справа №6-48цс15.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11 січня 2019 року без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке», 22512, Вінницька область, Липовецький район, с. Нова Прилука, вул. Аграрна, 1, , на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , 3925 (три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн 00 к. у відшкодування витрат, сплачених за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис Т. Б. Сало

підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк