Ухвала

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 280/1286/18

провадження № 61-12787ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2019 року у складі судді Янчук В. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суд із позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у період із 04 листопада 1995 року по 20 березня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , від якого мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2013 року із відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дітей, починаючи із 31 січня 2013 року і до повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а починаючи із 06 червня 2015 року на утримання ОСОБА_5 - у розмірі 500,00 грн і до повноліття останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач зазначала, що із часу ухвалення судового рішення погіршився її майновий стан, а майновий стан відповідача покращився. Крім того, збільшений мінімальний розмір аліментів, змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а тому призначений рішенням суду розмір аліментів є меншим, ніж встановлений законом та є недостатнім для утримання дитини. Відповідач працює, має дохід як власник Товариства з обмеженою відповідальністю «Куб Імпорт» і користується всім спільним майном подружжя.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила стягнути із відповідача на свою користь на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно, починаючи із 15 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2019 року позов задоволено частково. Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей, та зобов`язано стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2019 року залишено без змін.

27 червня 2019 рокуОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, в якій заявник просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши наявність підстав для зміни розміру аліментів, який визначений судовим рішенням у твердій грошовій сумі - 500,00 грн, зокрема погіршення майнового стану позивача, зміна потреб дитини, пов`язаних із її ростом та розвитком, зміна прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/6 частин від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що визначений судами розмір аліментів є недостатнім, оскільки син ОСОБА_5 хворіє, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз зазначеної норми вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Встановивши, що витрати на лікування дитини є періодичними, що свідчать про те, що хвороба дитини є особливою обставиною та носить індивідуальний характер, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що витрати на лікування сина ОСОБА_5 підлягають стягненню у порядку, передбаченому статтею 185 СК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на частину першу статті 191 СК України, згідно з якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, є безпідставними, оскільки після зміни судом розміру аліментів у новому розмірі аліменти стягуються з дня набрання рішенням законної сили.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Таким чином, оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження варто відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик