Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 296/159/17

провадження № 61-25789св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Головне управління державної фіскальної служби у Житомирській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, у складі судді Шалоти К. В., від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області, у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Микитюк О. Ю., від 26 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року Головне управління державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - ГУ ДФС у Житомирській області) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовна заява ГУ ДФС у Житомирській області мотивована тим, що 18 грудня 2015 року наказом № 306-о ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника штабу оперативного управління ГУ ДФС у Житомирській області та податкової міліції у запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 64 (через хворобу) з 25 грудня 2015 року.

При звільненні останньому нараховано та виплачено грошові кошти у розмірі 107 512, 87 грн на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 (у редакції, яка діяла до 11 лютого 2016 року), якою запроваджувалося підвищення на 25 % раніше встановлених посадових окладів керівних працівників, спеціалістів та службовців, починаючи з 01 грудня 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року за № 77 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, згідно з якими військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських виключено з переліку осіб щодо яких запроваджено підвищення на 25 % встановлених посадових окладів.

Посилаючись на зазначені обставини, ГУ ДФС у Житомирській області просило суд стягнути з ОСОБА_1 надмірно отримані кошти при звільненні у розмірі 10 358, 44 грн та зобов`язати останнього їх повернути.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 березня 2017 року ГУ ДФС у Житомирській області відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року за № 77 до діючої на момент проведення належних останньому при звільненні виплат, постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року за № 1013, не може бути підставою для стягнення отриманих відповідачем коштів, оскільки відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, при цьому принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативно-правових актів має загальний характер і є загальним принципом права.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДФС у Житомирській області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У жовтні 2017 року ГУ ДФС у Житомирській області подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог заявника.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

07 листопада 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 296/159/17 (провадження № 61-25789св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

13 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ГУ ДФС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ГУ ДФС у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 вересня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 грудня 2015 року наказом ГУ ДФС у Житомирській області № 306-о ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника штабу оперативного управління ГУ ДФС у Житомирській області та податкової міліції у запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, з 25 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 2 вказаного наказу, ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за спеціальним званням відповідно до пунктів 10 та 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Згідно з розрахунковим листом за грудень 2015 року ОСОБА_1 до виплати нараховано 107 512, 87 грн.

04 квітня 2016 року ГУ ДФС у Житомирській області на адресу ОСОБА_1 було направлено лист з вимогою повернути надмірно отримані кошти у сумі 10 358, 44 грн.

На час виплати у грудні 2015 року ОСОБА_1 грошових коштів, належних останньому до виплати при звільненні, діяла постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з дня її опублікування - 15 грудня 2015 року та почала застосовуватися з 01 грудня 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року № 77 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», відповідно до яких військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських виключено з переліку осіб, щодо яких запроваджено підвищення на 25 % встановлених посадових окладів.

28 березня 2016 року наказом ГУ ДФС у Житомирській області № 277 у зв`язку із змінами посадових окладів згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року № 77 введено в дію з 01 грудня 2015 року Перелік змін № 4 до Штатного розпису на 2015 рік та Перелік змін № 1 до Штатного розпису на 2016 рік ГУ ДФС у Житомирській області та установлені посадові оклади працівникам ГУ ДФС у Житомирській області.

Станом на дату звільнення ОСОБА_1 посадовий оклад становив 2 668, 00 грн, проте, враховуючи законодавчі зміни, які відбулися у лютому 2016 року посадовий оклад останнього згідно з Переліком змін № 4 до Штатного розпису на 2015 рік ГУ ДФС у Житомирській області за грудень 2015 року було перераховано у суму 2 134, 00 грн.

Встановлено, що на час виплати у грудні 2015 року ОСОБА_1 грошових коштів, належних останньому при звільненні, діяла постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, у первинній редакції, що передбачала право на отримання за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищення на 25 % посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема, додатками 1-37, 43-1, 43-2, 48-55 до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною першою статті 52 Закону «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII передбачено, що постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Дія нормативно-правового акта у часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд зауважив, що потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див. рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа, як суб`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значущих дій припустилися помилки.

Розглядаючи цей спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року № 77 до діючої на момент проведення належних ОСОБА_1 при звільненні виплат, постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, не може бути підставою для стягнення отриманих відповідачем коштів, оскільки відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи,перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Також слід зауважити, що згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18)).

ГУ ДФС у Житомирській області не довело факт допущення рахункової помилки при нарахуванні належних ОСОБА_1 при звільненні виплат і наявність зловживань із боку самого ОСОБА_1

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного судуЖитомирської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська