Справа №766/9893/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до компанії «PESCATLANT LTD» про стягнення заробітної плати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати,-

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2019 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кочерженко М.А. про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 17519 доларів США та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 28087,40 грн. Вимоги обґрунтовані нормами КЗпП України, а саме: ст. ст. 21, 115, 116, а також Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», Законом України «Про оплату праці», Постановою КМ № 159 від 21.02.2001 року.

Ухвалою від 24 травня 2019 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Копія ухвали за зазначеною в позовній заяві адресою позивачем не отримана, поштова кореспонденція повернута з відміткою «не повна адреса».

Представник позивача отримав копію ухвали суду 25.06.2019 р.

04.07.2019 р. від представника позивача адвоката Кочерженка М.А. надійшла заява про усунення недоліків, яка направлена до суду 30.06.2019 р.

Представником позивача недоліки позовної заяви у спосіб, визначений судом не усунуті, крім зазначення у вказаній заяві відомостей щодо відповідача викладених українською мовою, з яких вбачається, що відповідачем є іноземна компанія, місцезнаходженням якої є Беліз.

На виконання вимог ч.6 та п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України представником відповідача не надано документів (договорів), що підтверджують право позивача на вирішення трудових спорів судом України. Представник відповідача направив суду 2 копії судових рішень суду апеляційної інстанції з інтернет-ресурсу Єдиний реєстр судових рішень України за позовами моряків, що не є підтвердженням доказу підсудності справи українському суду. Вказані ухвали апеляційного суду стосуються позовних заяв, які, крім вимог про стягнення заробітної плати містять вимоги про відшкодування моральної шкоди, що дозволено п.5 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право». Позовна заява ОСОБА_1 таких позовних вимог містить.

Наданий позивачем контракт моряка, не має офіційного перекладу на українську мову, що протирічить ст. 9 ЦПК України, не містить домовленості між сторони щодо можливості розгляду спорів в державі Україна.

Суд звертає увагу, що між державами Україна та Беліз відсутні будь-які міжнародні договори щодо правової допомоги, порядку розгляду справ, тощо.

Доказів виключної підсудності справи судам України (ст. 77 Закону України «Про міжнародне право») суду не надано.

Також позивачем не надано суду доказів, що його вимоги регулюються колізійними нормами:

-що робота, яка ним виконувалася на території України (ч.1 ст. 52 Закону України «Про міжнародне право»

-що спір віднесений до винятків ч.1 ст. 53 Закону України «Про міжнародне право» (позивач не є працівником закордонної дипломатичної установи, роботодавець не є фізичною або юридичною особою України з яким укладено договір про роботу за кордоном тощо).

Посилання представника позивача п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 взагалі є недоречним, оскільки стосується права альтернативної підсудності судам України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що недоліки позовної заяви в частині підсудності вимог ОСОБА_1 суду України не усунуті, але суд з метою захисту прав громадян України вважає можливим відкрити провадження у справі.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Таким чином, для можливості розгляду справи судом України позивач повинний надати належні та допустимі докази, що підтверджують наявність відповідного договору або встановлення такого права міжнародним законом.

Докази відсутності підстав розглядати справу судом України (за наявності) зобов`язаний надати і відповідач.

Тобто, суд не позбавлений можливості після відкриття провадження у справі, при наявності доказів, що свідчать про підсудність справи іншому суду, в тому числі суду іншої держави, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України у випадку не підсудності справи суду держави Україна.

Також слід зазначити, що у випадку підтвердження підсудності розгляду справи суду України та за відсутності договірних відносин між Україною та Беліз, вручення документів відповідачу, що перебуває за кордоном можливе лише на підставі Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 (далі Конвенція 1965 року) з надісланням за п. 6.7 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень.

Україна є учасником Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15 листопада 1965 року в місті Гаазі (далі - Гаазька Конвенція).

За інформацією стосовно держав, які є учасниками Гаазької Конвенції, розміщеною на веб-сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права http://www.hcch.net, Беліз не ратифікував указану конвенцію, проте є країною, що заявила про розповсюдження дії Гаазької Конвенції на її територію.

Згідно із статтею 1 Гаазької Конвенції вона застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Доручення щодо вручення документів за кордоном надсилаються безпосередньо до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою згідно зі статтею 2 Гаазької Конвенції.

Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках (стаття 3 Гаазької Конвенції).

Відповідно до статті 5 Гаазької Конвенції центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Згідно із статтею 6 Гаазької Конвенції центральний Орган запитуваної Держави або будь-який орган, який вона може призначити для цього, складає підтвердження відповідно до формуляра, доданого до цієї Конвенції. У підтвердженні підтверджується факт вручення документу і зазначається спосіб, місце та дату вручення, а також особа, якій документ було вручено. Якщо документ не був вручений, в підтвердженні зазначаються причини, які перешкодили врученню. Запитуючий орган може вимагати, щоб підтвердження, яке було складене не Центральним Органом або судовим органом, було скріплено підписом представника одного з цих органів. Підтвердження направляється безпосередньо запитуючому органу.

Відповідно до статті 10 Гаазької Конвенції, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: а) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном; b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави; с) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Відповідно до статті 15 Гаазької Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення згідно із положенням цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що: а) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території; b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава вправі заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або про безпосередню доставку, у разі виконання наступних умов: а) документ було передано одним із способів, передбачених Конвенцією; b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців; с) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної держави.

При постановленні ухвали про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом за п. 4 ч.2 ст. 187 ЦПК України вирішується питання за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатись справа.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що за приписами ч.1-ч.3 ст. 83 ЦПК України обов`язком позивача є подання доказів разом з позовною заявою, а відповідачем разом з поданням відзиву на позов. Тобто, вказаною нормою встановлений строк подачі доказів. Подання доказів з порушенням вказаного строку до розгляду судом не приймаються, якщо особа, що їх подає обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від її волі, що встановлено ч.8 чт. 83 ЦПК України.

Суд не бере до уваги докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи за приписами ч.9 ст. 83 ЦПК України.

Суд вважає необхідним визнати явку позивача та його представника в судове засідання обов`язковою для з`ясування питання щодо надіслання судового доручення.

На підставі викладеного, керуючись п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України, ст.ст. 11, 12, 19, 20, 23, 84, 183, 187, 189, 190, 258, 259, 260, 261, 263, 352, 353, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду та відкрити провадження по цивільній справі № 766/25783/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до компанії «PESCATLANT LTD» про стягнення заробітної плати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Розгляд справи призначити в порядку спрощеного позовного провадження.

Призначити судове засідання з повідомленням учасників справи у залі № 607 Херсонського міського суду Херсонської області на 11-00 годину 26 вересня 2019 року.

Повідомити учасників справи про можливість отримання інформації щодо справи на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України за адресою: http://court.gov.ua/sud2125/.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Копію позовної заяви з доданими до неї документами надіслати відповідачам та третій особі.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду в частині відкриття провадження по справі у зв`язку з порушенням правил підсудності, шляхом подання до або через Херсонський міський суд Херсонської області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

СуддяО. В. Ус