Ухвала

08 липня 2019 року

м. Київ

справа № 204/6372/18

провадження № 61-12364ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та зменшення їх розміру,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та зменшення їх розміру.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2006 року з нього стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2006 року. Зазначене рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим виданий виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у виконавчій службі. Звертає увагу на те, що на даний час відсутні підстави для стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина, оскільки останній проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Крім того, посилається на те, що його сімейне та матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів, змінилося, він зареєстрував шлюб з іншою жінкою, яка разом із їхнім малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться на його утриманні, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі на утримання спільної з відповідачкою доньки ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до твердої грошової суми в розмірі 2 500,00 грн, починаючи з моменту звернення до суду та припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з моменту звернення до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року позов задоволено частково. Припинено стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуті рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2006 року у цивільній справі № 2-417/2006, з дати набрання рішенням законної сили, змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2006 року, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання його неповнолітніх дітей, з розміру 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановивши аліменти на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено відкликати виконавчий лист № 2-417/2006, виданий 24 травня 2006 року за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2006 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відкликання виконавчого листа скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2006 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_9 , аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду, до повноліття дитини. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

04 липня 2019 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині визначення терміну припинення стягнення аліментів та зміни розміру аліментів змінити, ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів до твердої грошової суми в розмірі 2 500,00 грн, починаючи з моменту звернення позивача до суду, та припинити стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , з моменту звернення до суду з цим позовом.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову у даній справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому касаційне провадження у цій справі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та зменшення їх розміру, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк