Справа № 361/3360/19
Провадження № 2-о/361/130/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Федько С.М.

заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2019 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 в якій вона просить суд заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання в АДРЕСА_1 та наближатися на відстань 150 метрів до місця проживання заявника.

Свою заяву обґрунтовує тим, що вона перебувала із ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2011 року, та вони проживали разом у будинку за вищевказаною адресою. З ними разом також проживала донька її бувшого чоловіка ОСОБА_3 . Заявник постійно займалася її вихованням. На прохання свого чоловіка заявник зареєструвала його місце проживання та місце проживання його доньки у будинку, який належить їй на праві власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 лютого 2018 року.

Заявник стверджує, що після реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 його ставлення до неї змінилося, він перестав допомагати їй по господарству, на прохання знайти роботу та працювати не реагував. Тому заявник його попередила, що в разі якщо він не змінить свого відношення до неї та до своїх обов`язків у сім`ї, вона змушена буде звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Після цієї заяви ОСОБА_2 почав вивозити із будинку належне як їй, так і набуте під час шлюбу майно, в той час коли вона перебувала на роботі. У зв`язку з такими неправомірними діями заявник змушена була неодноразово звертатися до органів Національної поліції України із відповідними заявами.

26 квітня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами був розірваний.

Заявник зазначає також, що крім погроз та принижень ОСОБА_2 навмисно періодично вимикає світло, газ, зняв водонасосну станцію, пошкодив інтернет провід. Включає газовий конвектор і топить грубу, щоб їй було більше сплачувати витрат по оплаті за комунальні послуги. Погрожує спалити хату та літню кухню розібрати по цеглинкам.

Таким чином заявник вказує на те, що вчинки ОСОБА_2 є психологічним та економічним насильством стосовно неї, а його погрози вона сприймає як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву просила її задовольнити. Пояснення навела аналогічні змісту поданої заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_2 заперечував проти задоволення вказаної заяви. Суду пояснив, що дійсно між сторонами був розірваний шлюб. Оскільки між ним та бувшою дружиною виникли неприязні відносини він зібрав свої речі та перейшов проживати у літню кухню. Будь-яких дій які б свідчили про насильство щодо ОСОБА_1 він не вчиняв, а майно яке зазначає заявник забрав за її ж згодою.

Суд, вислухавши заявника, заінтересовану особу, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі спірні правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Судом встановлено, що частина житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 13-15).

Між сторонами на ґрунті виниклих неприязних відносин сталися сварки та непорозуміння щодо сімейних відносин та поділу майна набутого під час зареєстрованого шлюбу.

Наслідком таких подій стало звернення заявника ОСОБА_1 у березні - квітні 2019 року до Броварського ВП ГУНП в Київській області із заявами про те, що її чоловік ОСОБА_2 вивозить із будинку за адресою АДРЕСА_1 , їх спільне майно. Подані заяви були розглянуті та ОСОБА_1 були надані письмові висновки. (а.с. 6-9).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України Про запобігання та протидію домашньому насильству. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалася на вчинення ОСОБА_2 психологічного (погрози, пошкодження дверей, психологічних страждань) та економічного (позбавлення майна, яке було набуте ними під час шлюбу) насильства щодо неї, і на підтвердження цих обставин надала висновки щодо перевірки за її зверненнями до Броварського ВП ГУНП в Київській області та копії квитанцій по сплаті за надані послуги з газопостачання та електроенергії.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Звернення ОСОБА_1 до органів поліції самі по собі не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення винної особи до відповідальності, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявника.

Також не є належним доказом економічного насильства і квитанції по сплаті комунальних послуг заявником, оскільки з них не вбачається, та вони не доводять ті обставини на які посилається заявник.

Таким чином, судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому. Натомість із даних правовідносин вбачається наявність спору щодо поділу майна, яке було набуте під час шлюбу, тобто спільного майна подружжя, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї, та підлягає розгляду в порядку позовного провадження за позовом однієї із сторін, відтак заява про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення.

Враховуючи, що заявника на підставі ст. 3 Закону України Про судовий збір звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат та компенсує витрати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 350-1 350-6ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.