ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» Дніпропетровської обласної ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження у вищезазначеній справі.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, тому просила ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження у справі.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДОР про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом спору є оскарження його рішень дій, а тому в даному випадку заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а позивачу слід звернутися до належного суду в порядку адміністративного судочинства.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 19 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст.19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відносини, що склалися між сторонами відносяться до правовідносин щодо захисту особистих немайнових прав, а саме - оспорювання правомірності перебування на психіатричному обліку та відшкодування моральної шкоди, при розгляді яких необхідно керуватися нормами ЦК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», Інструкцією з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженою Наказом МОЗ України від 22.01.2007 року.

Цивільний Кодекс України визначає здоров'я людини як особисте немайнове благо, що охороняється цивільним законодавством. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Також ЦК України встановлює, що захист особистого немайнового права від протиправних посягань здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України.

Особа, особисте немайнове право якої порушене, може вимагати припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, яка була нанесена особі внаслідок порушення її права.

Згідно ст.ст. 15, 16, 275 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» - кожна особа має право звернутися до суду щодо оскарження рішень, дій осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги.

Враховуючи, що позивач звернулась до суду за захистом свого цивільного права, та позов за своїм змістом та суттю не має ознак публічно-правового спору, справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, в порядку п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова