Номер провадження: 22-ц/813/1538/19
Номер справи місцевого суду: 522/5388/16-ц
Головуючий у першій інстанції Тарасов А.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року у складі судці Тарасова A.B.,

встановив:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.03.2006 між АКІБ «Укрсиббанк» (з 21.12.2009 ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 243-ІЗО-ДОУ-1Н, за умовами якого банк надав йому кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 243 000 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22.03.2027 та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,8 % річних. Крім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання вищезгаданого зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №243-130/1-ДОУ-3П від 22.03.2006, а також між позивачем та ОСОБА_3 - договір поруки №243-130/2-ДОУ-ЗП від 22.03.2006, відповідно до умов якого, поручителі зобов`язуються відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителів є солідарною. Оскільки відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користуванню кредитними коштами, виникла заборгованість в розмірі 53878,62 доларів США за кредитним договором, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 146,96 грн, яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів на свою користь разом із судовим збором сплаченим за подачу позову до суду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 позов задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2017 заяву про перегляд заочного рішення від 13.02.2017 залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд його змінити, позовні вимоги задовольнити частково, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість по сплаті процентів в сумі 3331,39 дол. США та суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 103,63 грн., в решті позовних вимог відмовити, змінити розмір судових витрат, які мають бути стягнуті з ОСОБА_3 на користь позивача, в іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не надав жодної правової оцінки доводам відповідачів про те, що порука ОСОБА_2 , ОСОБА_3 припинилась на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, а тому не застосував ст. 559 ЦК України, яка підлягала застосуванню. Крім того, суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму судового збору, від сплати якого він звільнений, як інвалід 2 групи. Умови договорів поруки про їх дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цими договорами встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 252 та ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Боржник згідно довідки-розрахунку заборгованості, яка була надана банком, не здійснював платежів по поверненню кредиту за кредитним договором № 243-130-ДОУ-1Н від 22 березня 2006 року в період з березня 2009 року по вересень 2012 року і з квітня 2013 року по березень 2016 року, а також не здійснював платежів по поверненню процентів в період з лютого 2015 року по березень 2016 року а до суду з позовом позивач звернувся 29.03.2016, то по платежам за період з березня 2009 року по вересень 2012 і з квітня 2013 по жовтень 2015 порука ОСОБА_2 , ОСОБА_3 припинилась і вони не несуть солідарну відповідальність за цей період за невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Оскільки загальний розмір заборгованості боржника по кредиту становить 47716,33 дол. США, що є меншим аніж сума заборгованості по кредиту, на яку порука припинилась, то порука ОСОБА_2 , ОСОБА_3 припинилась на всю суму заборгованості боржника по кредиту. Сума заборгованості боржника по процентам за користування кредитом, яка підлягає солідарному стягненню з поручителів, складає 6162,29-2830,90=3331,39 дол. США. Сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка підлягає солідарному стягненню з поручителів, складає 146,96-43,33=103,63 грн.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 31.01.2018 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 7032,56 грн. скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено; в іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.09.2018 постанову апеляційного суду Одеської області від 31.01.2018 в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

02.07.2019 від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю ОСОБА_2 та його представника.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, незважаючи на визнання явки представника позивача до суду обов`язковою, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 22.03.2006 між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №243-130-ДОУ-1Н за умовами якого банк надав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 243000 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22.03.2027 та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,8 % річних.

Відповідно до п.п. 1.2.1 договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 22.03.2006 по 22.03.2027.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договори поруки від 22.03.2006 №243-130/1-ДОУ-3П та №243-130/2- ДОУ-3П, за умовами яких, поручителі зобов`язуються відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителів є солідарною.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по кредитному договору.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені солідарно, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником та поручителями своїх зобов`язань за кредитним договором та договором поруки.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків.

З умов спірного кредитного договору та додаткової угоди №1 вбачається, що боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручителі) узяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту шляхом сплати платежів 10-го числа кожного календарного місяця (щомісячними платежами) в розмірі 965 доларів США згідно з графіком платежів (а.с. 8-10, т.1).

Отже, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз судової практики, здійснений на підставі інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, за релевантністю судових рішень, прийнятих Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в аналогічних справах, свідчить про те, що суд касаційної інстанції дотримується правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших. Так, і у справі, переданій на розгляд Великої Палати Верховного Суду, і в аналогічних справах, які переглядалися Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, прийнято рішення, які свідчать про відсутність розходжень у судовій практиці (справи № 756/12263/15-ц, 522/10828/15-ц, 377/471/15-ц, 127/8315/16-ц, 285/1462/15-ц, 2-1283/11, 569/3799/14-ц, 756/4514/16-ц, 750/4903/14 та багато інших). В усіх зазначених справах суд касаційної інстанції виходив із того, що строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Більш того, у цих судових рішеннях містяться посилання на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України у справах № 6-53цс14, 6-3087цс16 та інших аналогічних справах.

Як вбачається з розрахунку заборгованості позичальник у відповідності до графіку платежів починаючи з 22.03.2006 здійснював щомісячні платежі.

Черговий платіж позичальник повинен був здійснити 10.04.2009, проте наступна оплата здійснена ним 12.05.2009; платіж за 10.08.2009 здійснено 07.09.2009; платіж за 10.03.2010 здійснено 23.09.2011; платіж за 10.10.2011 здійснено 22.12.2011; платіж за 10.01.2012 здійснено 20.06.2012; платіж за 10.07.2012 здійснено 20.08.2012; платіж за 10.09.2012 здійснено 24.10.2012; платіж за 10.01.2013 здійснено 19.02.2013; платіж за 10.04.2013 здійснено 26.07.2013; платіж за 12.08.2013 здійснено 20.09.2013; платіж за 10.10.2013 здійснено 13.11.2013; платіж за 10.12.2013 здійснено 21.01.2014. Платежі за 11.03.2014 10.04.2014, 12.05.2014, 10.06.2014, 10.07.2014, 11.08.2014, 10.09.2014, 10.10.2014, 10.11.2014, 10.12.2014, 12.01.2015, 10.02.2015, 10.03.2015, 10.04.2015, 12.05.2015, 10.06.2015,10.07.2015, 10.08.2015, 10.09.2015, 12.10.2015, 10.11.2015, 10.12.2015, 11.01.2016, 10.02.2016, 10.03.2016, 23.03.2016 не сплачував.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся з позовом 29.03.2016, тому з врахуванням тієї частини платежів, по яким вимоги пред`явлені поза межами строку стягненню з поручителів за тілом кредиту підлягають 5790 доларів США (965 х6=5790).

Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором.

Проценти за користування кредитом та пеня нараховані за період прострочення, отже, з врахуванням 6-місячного строку та часу нездійснення виплат за процентами, порука припинилася за відповідними платежами та сума боргу за 6 місяців складає 2877,82 долари США (484,85+469,21+484,85+469,21+484,85+484,85=2877,82).

Суд першої інстанції не застосував до виниклих правовідносин встановлені правила, крім того, неповно з`ясував обставини справи, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.02.2016 заборгованість по процентам за користування кредитними коштами становить 6 162,29 доларів США, в той час як зміст рішення суду свідчить про стягнення не лише боргу в зазначеному розмірі за позовними вимогами, а й процентів у розмірі 8460,83 доларів США, які не були предметом вимог.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про припинення поруки за тілом кредиту в повному обсязі, оскільки вони грунтуються на невірному розрахунку апелянта

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та за тілом кредиту підлягає зміні, стягненню в солідарному порядку з поручителів підлягають 2877,82 доларів США процентів та 5790 доларів США за тілом кредиту, а також в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_3 , які пропорційно до задоволених вимог підлягають зменшенню.

В решті висновків рішення суду відповідає вимогам ст.263 ЦПК України і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року змінити в частині задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості тілу кредиту та процентів за кредитним договором, судових витрат, стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5790 доларів США, за процентами - 2877,82 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 1127 грн.

В іншій оскарженій частині заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: