Ухвала

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 601/81/17

провадження № 61-26245св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Євген Сергійович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року у складі судді Мочальської В. М. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ткача З. Є., Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 667,80 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 27 липня 2011 року ОСОБА_1 отримала у банку кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення коштів, що відповідає строку дії картки; у подальшому кредитний ліміт встановлювався (збільшується або зменшується) за рішенням банку. У зв`язку з тим, що відповідач належно не виконала зобов`язання за кредитним договором станом на 30 листопада 2016 року рахується заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 921,83 грн, за процентами за користуванням кредитом у сумі 10 618,93 грн; крім того, банк нарахував неустойку: штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн, штраф (процентна складова) у сумі 627,04 грн, що і просив стягнути у цій справі.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надана ПАТ КБ «ПриватБанк» копія анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 27 липня 2011 року не є належним доказом укладення договору про надання банківських послуг, оскільки в зазначеній анкеті-заяві відсутні істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру кредиту, а Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 06 вересня 2017 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Умови та правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору; з травня 2014 року відповідач не користувалась кредитним лімітом, а банк починаючи з вересня 2014 року здійснював нарахування процентів за кредитом за процентною ставкою, що не відповідає розміру процентів за кредитом, установленим в анкеті. Суд вважав, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 розуміла Умови та правила надання банківських послуг, які містяться у справі.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 вересня 2017 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову. Крім того, просить постановити окрему ухвалу щодо суддів першої та апеляційної інстанцій, вважає, що судові рішення ухвалені без усебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.

Касаційна скарга мотивована тим, що факт відсутності підпису ОСОБА_1 на Умовах та правилах надання банківських послуг не має наслідком відмову у стягненні отриманих коштів у межах кредитного ліміту за кредитною карткою; суди не з`ясували, чи погоджувалась відповідач на зміну процентної ставки за кредитним договором з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року; відповідно до статті 208 ЦПК України 2004 року суди попередніх інстанцій не витребували розрахунок заборгованості за встановленою кредитним договором процентною ставкою; нарахування штрафу (фіксованої частини та процентної складової) визначено довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем. На думку ПАТ КБ «ПриватБанк», закон не вимагає обов`язкового підписання клієнтом Умов та правил надання банківських послуг; суди у цій справі не встановили існування інших редакцій Умов та правил надання банківських послуг.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала до суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач не ознайомлювалася і не підписувала Умов та правила надання банківських послуг, не визнає застосування банком різних видів штрафів та пені.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2019 року справу № 342/180/17-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що у разі, якщо Умови та правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 342/180/17-ц.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року прийнято для продовження розгляду цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року та призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 342/180/17-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 601/81/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 342/180/17-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров