ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа - ОСОБА_2 про визнання правовідносин поруки припиненими, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", третя особа - ОСОБА_2 про визнання правовідносин поруки припиненими. Просив визнати припиненими правовідносини за договором поруки № DNHLGB00000749 від 17.07.2007 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № DNHLGB00000749 від 17.07.2007 року (а.с.3-5, т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання правовідносин за договором поруки від 17 липня 2007 року припиненими - відмовлено (а.с.221-226, т.1).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи. Зазначає, що банком не було пред`явлено до нього, як до поручителя, вимоги щодо виконання зобов`язання за кредитним договором в межах шестимісячного строку, а тому порука вважається такою, що припинила свою дію. (а.с. 1 -6, т.2).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитором, та третьою особою ОСОБА_2 , як позичальником, 17 липня 2007 року укладено кредитний договір № DNHLGB00000749, відповідно до якого банк надав третій особі у тимчасове цільове використання кошти в сумі 776 865 доларів США. За умовами даного договору кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у вказаному розмірі, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, а також сплатити 0.90% щомісяця за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, строк дії договору - до 17 липня 2037 року. Викладені обставини підтверджуються копією договору про надання споживчого кредиту і не заперечуються сторонами. Згідно умов цього договору про надання кредиту у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення позичальником, поручителем умов договору поруки, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій. За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов`язань, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або сплати процентів за кредит та/або комісій, кредитор має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті.

В забезпечення вказаного договору між банком та третьою особою було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Коючковою Т.В. в реєстрі за № 1846, предметом якого виступали майнові права згідно договорів про спільну діяльність у будівництві житлового комплексу, що полягали в отриманні у власність квартири та паркувального місця, а також в забезпечення вказаного кредитного договору з позивачем банком було укладено договір поручительства від 07 липня 2007 року.

Відповідно до п. 11 договору поруки від 17 липня 2007 року сторони прийшли до згоди, що договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Кінцевий строк повернення кредиту, встановлений кредитним договором від 17 липня 2007 року - 17 липня 2037 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що порука не є припинена.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній було надано кредит на строк до 17 липня 2037 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 776 865 доларів США (а.с.7-11, т.1).

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між відповідачем та позивачем було укладено договір поруки від 17 липня 2007 року (а.с.16, т.1)

Відповідно до п. 11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язання за Кредитним договором.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору кінцевий термін повернення коштів по кредиту до 17 липня 2037 року (включно).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ч.4 ст.. 559 ЦК України.

Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в другому реченні частини четвертої ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з положень ч.4 ст. 559 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відтак, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Не вчинення кредитором дій щодо звернення до суду після спливу строку, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, припиняє права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, а порука є припиненою.

Перевіряючи аргументи скарги. Апеляційним судом встановлено наступне.

22.06.2010 року на адресу позичальника було направлено лист Банку №Г25.0.0.0.0/272 від 22.06.2010 року відповідно до якого Банком було прийнято рішення про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором, а також повідомлено про про необхідність дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі, винагороди, комісії та відсотків за фактичний строк користування кредитними коштами, що на день підписання листа складав 595 375, 77 доларів США кредиту, 844,20 долара США комісії та 5 894, доларів США відсотків (а.с.19, т.1, а.с 24, т.2).

14.07.2010 року Банком було направлено позичальнику лист за № 25.0.0.0./1-303, у якому Банк повідомив , що на підставі п.2.3.3. Кредитного договору Банк з 01.07.2010 року достроково розірвав кредитний договір та повідомив позичальника про те, що станом на 14.07.2010 року його заборгованість за Кредитним договором становить 602 361, 36 доларів США (а.с.31, т.2).

07.12.2010 року за заявою Банку, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. вчинено виконавчий напис № 1869 на Договорі іпотеки та запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором за період з 17.07.2007 року по 01.07.2010 року в сумі 597 156, 91 доларів США.

07.12.2010 року 07.12.2010 року за заявою Банку, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. вчинено виконавчий напис № 1870 на Договорі іпотеки-1 та запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - паркувальне місце, в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором за період з 17.07.2007 року по 01.07.2010 року в сумі 597 156, 91 доларів США. Вказаний виконавчий напис визнаний таким що не підлягає виконанню за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2011 року (а.с.36-37, т.2).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами той факт, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання в 2010 року, надіславши вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій зазначив строк повернення кредиту до - 01 липня 2010 року, а відтак строк виконання ОСОБА_1 зобов`язань закінчився. З позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який був прийнятий до розгляду Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, Банк звернувся в листопаді 2015 року, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає що порука ОСОБА_1 припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Зважаючи на зазначене, відповідно до ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, стягненню з позивача на користь апелянта підлягають судові витрати в розмірі 1378 грн. (а.с.6, т.1, а.с. 42, т.2).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа - ОСОБА_2 про визнання правовідносин поруки припиненими - задовольнити.

Визнати договір поруку DNHLGB00000749 від 17 липня 2007 року, укладений між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") та ОСОБА_1 , припиненим.

Стягнути з акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1378 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: