У Х В А Л А

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 759/332/15-ц

провадження № 61-48375ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженні заяву ОСОБА_4 про відвід судді Сімоненко В. М. у справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») про стягнення сум грошових вкладів, процентів на суми вкладів та трьох процентів річних, посилаючись на те, що 12 липня 2010 року та 1 липня 2011 року вона уклала з відповідачем договори банківського вкладу (депозиту), згідно з якими внесла в банк грошові вклади за двома договорами загалом на суму 4 000 000 доларів США. За умовами договорів ПАТ «КБ «ПриватБанк» зобов'язане виплачувати їй щомісячно проценти на суму вкладів, однак відповідач своїх обов'язків не виконує з березня 2014 року, на її звернення щодо виплати процентів банк свого часу не відреагував і вона була змушена звернутися до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_4 було задоволено. Зобов'язано ПАТ «КБ «Приватбанк» видати готівкою, одноразовою операцією через касу банку належні позивачу кошти.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про покладення на ПАТ «КБ «Приватбанк» обов'язку видати кошти одноразовою операцією й у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» відхилено, ухвалені в справі судові рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року заяву ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи Святошинським районним судом м. Києва рішенням від 10 липня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь відповідно до Договору № SAMDN348 суму вкладі в розмірі 1 800 000 доларів США, суму ненарахованих відсотків в розмірі 98 136,99 доларів США, суму трьох відсотків річних в розмірі 29 441,10 доларів США (сума трьох відсотків еквівалентна у національній валюті України 772 534,46 грн), та відповідно до Договору № SAMDN387 суму вкладі в розмірі 2 200 000 доларів США, суму ненарахованих відсотків в розмірі 119 945,21 доларів США, суму трьох відсотків річних в розмірі 35 983,56 доларів США (сума трьох відсотків еквівалентна у національній валюті України 944 208,61 грн).

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року в частині стягнення трьох відсотків річних та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача відповідно до договору від 12 липня 2010 року № SAMDN348 три відсотки річних у розмірі 464401,11 грн та відповідно до договору від 01 липня 2011 року № SAMDN387 три відсотки річних у розмірі 567601, 26 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

14 грудня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року.

Системою автоматизованою розподілу справ для розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 визначено колегію суддів у складі: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

Ухвалою судді Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її зі Святошинського районного суду м. Києва.

16 січня 2019 року справу передано на розгляд судді-доповідачу.

24 січня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_4 про відвід судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., яка мотивована тим, що вона перебувала у складі колегії судової палати в цивільних справах Верховного Суду України при розгляді цієї справи в Верховному Суді України, а також зазначає, що наявність коштів на рахунках відповідача ставить її в залежність від банку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 05) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 37 ЦПК України, на яку посилається ОСОБА_4 як на підставу відводу судді, передбачено, що суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

Оскільки Верховний Суд України, розглядаючи заяву про перегляд судових рішень, не був судом касаційної інстанції, а отже положення частини четвертої статті 37 ЦПК України не поширюються на склад Верховного Суду України.

Посилання заявниці на те, що суддя має рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк», а тому є залежною від банку не підтверджено жодними доказами, а тому не свідчать про те, що вони є об'єктивно обґрунтованими.

Водночас, суддею Верховного Суду Сімоненко В. М. заявлено самовідвід з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, який мотивовано тим, що Верховний Суд України складі головуючого судді Романюка Я. М., суддів: Гуменюка В. І., Охрімчук Л. І., Лященко Н. П., Сімоненко В. М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення сум грошових вкладів, процентів на суми вкладів та трьох процентів річних, за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, постановив направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддя Сімоненко В. М. входила в склад Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України та на момент розгляду цієї заяви є суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Згідно з положеннями статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Вказані обставини можуть викликати в учасників даної справи сумніви у неупередженості та об'єктивності судді Сімоненко В. М. при розгляді вказаної справи.

Ураховуючи наведене, та з метою недопущення сумніву сторони у справі в об'єктивності та неупередженості суддів у розгляді даної справи, та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, колегія суддів прийшла до висновку, що заява ОСОБА_4 про відвід судді Сімоненко В. М., та заява судді Сімоненко В. М. про самовідвід підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про відвід судді Сімоненко Валентини Миколаївни та заяву судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сімоненко Валентини Миколаївни про самовідвід при розгляді касаційної скаргиОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Справу передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв