КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: 22-ц/824/9754/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 755/3509/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Макарової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року, постановлене у складі судді Савлук Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті ЛТД», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал Ріелті» про стягнення моральної шкоди за неналежне виконання договірних зобов`язань,

встановив:

07 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД», третя особа - ТОВ «Капітал Ріелті» в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача моральну шкоду за порушення зобов`язань по договору № КР/7/211 купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року в розмірі 350 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 вересня 2013 року між ним та ТОВ «Капітал Ріелті» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, предметом якого є майнові права на об`єкт нерухомості, розташовані в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання у власність квартири в новозбудованому будинку шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

18 червня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду по договору № КР/7/211 купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, згідно з умовами якої позивач ОСОБА_1 у повному обсязі сплатив вартість квартири у розмірі 434 350 грн., в тому числі з ПДВ 20% 72391,67 грн., що підтверджується довідкою від 16 вересня 2015 року про фінансування майнових прав об`єкта нерухомості по договору № КР/7/311 купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року.

Відповідно до п. 2.3. Договору № КР/7/211 купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, відповідач зобов`язався ввести будинок в експлуатацію в четвертому кварталі 2015 року, однак порушив умови договору в частині строків здачі об`єкту в експлуатацію. У зв`язку з чим позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду у розмірі 350 000 грн., яку заподіяно внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року у замовленні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_1 свої зобов`язання згідно з договором купівлі-продажу майнових прав виконав, тобто сплатив кошти у повному обсязі, відповідач в свою чергу зобов`язання не виконав. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки доказам того, що через недобудову та невведення в експлуатацію в обумовлений термін будинку, за квартиру в якому ОСОБА_1 сплатив кошти, які є для нього значною сумою, оскільки він є пенсіонером та інвалідом II групи, він зазнав значних моральних страждань, нормальний уклад життя ОСОБА_1 був порушений. Хвилювання через вищезазначені обставини призвели до стресів, виникнення пригніченого стану, що відповідно негативно відобразилось на його житті, відносинах з сім`єю та оточуючими, а також стані здоров`я, що підтверджується медичною карткою та документами. Твердження, що договором про купівлю-продаж майнових прав на об`єкт нерухомого майна - житлове будівництво не передбачено відшкодування моральної шкоди, вважає не заслуговує на увагу, оскільки відшкодування моральної шкоди передбачено законодавством, а саме: ст. 23, 611 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представники відповідача ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» та третьої особи ТОВ «Капітал Ріелті» в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що уклавши договір про купівлі продажу майнових прав на об`єкт нерухомості - житлове будівництво, сторони стали учасниками інвестиційного процесу й виниклі між ними правовідносини регулюються спеціальним законом - Законом України «Про інвестиційну діяльність», який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в інвестиційну діяльність. Таким чином, оскільки договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна - житлове будівництво не передбачено відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання договірних зобов`язань є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позову є законними і обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 655, частини другої статті 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 11 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Капітал Ріелті» був укладений договір № КР/7/211 купівлі - продажу майнових, предметом якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж об`єкту нерухомості.

Відповідно до п. 2.2 договору сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: однокімнатна квартира №474 , загальною площею 45,5 кв.м на 11 поверсі у секції №1. Відповідно до п. 2.3 договору запланований термін закінчення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 4 квартал 2015 року (а.с.4-10).

Відповідно до п. 7.1 договору, у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за даним договором, винна сторона відшкодовує потерпілій стороні всі збитки, спричинені такими її винними діями (бездіяльністю) згідно чинного законодавства України.

06 червня 2014 року між ТОВ «Капітал Ріелті», ОСОБА_1 та ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» було підписано Додаткову угоду 1 про заміну сторони у зобов`язанні до договору купівлі-продажу майнових прав № КР/7/211, відповідно до п.1 якої сторони домовились замінити ТОВ «Капітал Ріелті» у договорі купівлі-продажу майнових прав на ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД», інші положення основного договору залишились без змін.

18 червня 2014 року позивач ОСОБА_1 уклав з відповідачем ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» додаткову угоду по договору № КР/7/211 купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року. Згідно з умовами додаткової угоди позивач ОСОБА_1 у повному обсязі сплатив вартість квартири у розмірі 434 350 грн., в тому числі з ПДВ 20% 72 391,67 грн., що підтверджується довідкою від 16 вересня 2015 року про фінансування майнових прав об`єкта нерухомості по договору № КР/7/311 купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року (а.с.22-23).

18 червня 2014 року між ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД», в особі директора Бугая В.Ю., який діє на підставі Статуту, та ОСОБА_1 було підписано додаткову угоду №2, відповідно до якої сторони домовились внести зміни в п.2.2, п. 4.1 та 4.2 Договору, а саме: сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт, розташований на об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 за наступними характеристиками: двокімнатна квартира №404 , проектною площею 62 кв.м.

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 2, вищевказані підпункти договору купівлі-продажу викладені в наступній редакції: відповідно до п. 4.1 Договору в день укладення цього Договору вартість майнових прав 1 м.кв. об`єкту нерухомості складає 8400 грн., в тому числі з ПДВ 20% - 1400 грн., відповідно до п. 4.2 Договору орієнтовна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього Договору складає 434 350 грн., в тому числі з ПДВ 20% - 72 391 грн. 67 коп. Решту несплачених метрів, а саме 16,5 м. кв., покупець сплачує по фіксованій ціні 8400 грн. за 1 м. кв . до листопада 2015 року, що становить 138 600 грн., в тому числі ПДВ 20% - 23 100 грн.

Однак всупереч договірним зобов`язанням ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД» до даного часу не передало позивачу ОСОБА_1 квартиру в об`єкті капітального будівництва - житловому будинку з нежитловими приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :66:248:0025, право на спорудження якого виникло у продавця на підставі договору № 08/11 від 22.11.2010 року, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ТОВ «Капітал Ріелті».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Вказані правові наслідки порушення зобов`язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена цим договором або законом, є порушенням статті 611 ЦК України.

За змістом положень цієї статті, відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування передбачені в укладеному договорі.

Відповідно до положень цивільного законодавства можливість відшкодування моральної шкоди за порушення договірних відносин передбачена окремими статтями ЦК України (зокрема, ст.ст. 700, 1076 ЦК).

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини, які виникли між сторонами договору про купівлю-продаж майнових прав щодо об`єкту нерухомого майна - житлового будівництва.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 11 вересня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД», відповідно до умов якого не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за даним договором (стаття 7 договору).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторони, уклавши між собою договір купівлі-продажу майнових прав, стали учасниками інвестиційного процесу й виниклі між ними правовідносини регулюються спеціальним законом, а саме - Законом України «Про інвестиційну діяльність», який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних та юридичних осіб в інвестиційну діяльність, оскільки предметом договору відповідно до пунктів 2.1 - 2.2 договору купівлі-продажу майнових прав є майнові права на об`єкт нерухомості, які продавець продає, а покупець придбає, що відповідає правовій природі договору купівлі-продажу, визначеній положеннями глави 54 ЦК України.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм колегія суддів дійшла висновку про те, що Законом України «Про інвестиційну діяльність», нормами Цивільного кодексу України, а також договором купівлі-продажу майнових прав, укладеним ОСОБА_1 та ТОВ «Капітал Ріелті ЛТД», не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання договірних зобов`язань щодо несвоєчасного введення будинку в експлуатацію, а відтак висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що для відшкодування моральної шкоди у даному випадку слід застосовувати безпосередньо ст. 23, 611 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вказаних норм, відшкодування моральної шкоди в договірних правовідносинах здійснюється виключно у випадках, що прямо передбачені договором або законом.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є необґрунтованими та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції дана належна правова оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.