РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4943/19

пр. № 2/759/4032/19

08 травня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду в березні 2019 р., за яким просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що відповідачі, хоч і зареєстровані за адресою квартири, проте з 2002 року в ній не проживають, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні. Позивач вважає, що відповідачі втратили право на користування спірним жилим приміщенням, оскільки понад рік не проживають в квартирі без поважних причин на підставі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319 ЦК України, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 18.03.2019 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачі направили до суду заяву, якою не заперечують проти задоволення позову, посилаючись на те, що з 2002 року проживають в Сполучених Штатах Америки.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 27.08.2008 року, посвічений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В.

Крім власника квартири ОСОБА_1 зареєстрована дружина позивача ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 , які з 2002 року проживають в Сполучених Штатах Америки.

Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, та перешкод у розпорядженні цим майном, тощо.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України).

Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Ф. Сенько