Справа № 235/4075/19

Справа № 235/4075/19
Провадження № 2/226/618/2019
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

08 липня 2019 року м. Мирноград

Суддя Димитровського міського суду Донецької області Редько Ж.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до апеляційного суду Донецької області, Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Харківського районного суду Харківської області про визнання дій, рішення відповідачів, як посадових осіб органу державної влади, незаконними та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідачів апеляційного суду Донецької області (нині Донецький апеляційний суд), Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Харківського районного суду Харківської області про визнання дій і рішення відповідачів, як посадових осіб органу державної влади, незаконними і забезпечення виконання рішень Европейського Суду з прав людини та відшкодування моральної шкоди у розмірі 01,00 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26.06.2019 підсудність цієї справи відповідно до ч.1 ст.26 ЦПК України визначена за Димитровським міським судом Донецької області.

Вважаю, що у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з такого.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05.01.2018 він звернувся за захистом своїх прав до Красноармійського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Покровськ з вимогою про призначення йому додаткової пенсії в сумі 200 доларів США за рахунок Російської Федерації, яка стала правонаступником СРСР. Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Хмельова С.М. відмовила у розгляді його позову, а суддя апеляційного суду Донецької області Новосьолова Г.Г. відмовила йому у праві на оскарження дій та рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. За рішенням Верховного Суду України справу було передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області. Суддя вказаного суду Панас Н.Л. відмовив йому у відкритті справи, яка вже була відкрита. Таким чином, відповідачами свідомо порушуються по відношенню до нього прямі гарантовані норми Конституції України, норми міжнародного права та присяга судді.

Отже, предметом позову є законність процесуальних рішень і дій суддів місцевих та апеляційного судів при здійсненні судочинства.

Право на оскарження судових рішень та процесуальних дій перебуває у прямому зв`язку із визначенням підвідомчості, а також із процедурою, передбаченою відповідним процесуальним законодавством, а тому реалізувати право на оскарження судових рішень та дій можливо виключно в цих межах.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди у порядку цивільного судочинства розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 .12.1992).

Конституцією України у статтях 126, 129 гарантовано, що судді при здійсненні правосуддя незалежні та керуються верховенством права, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину чи дисциплінарного проступку. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках касаційного оскарження рішення суду .

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

Таким чином, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов`язаних із розглядом справи, нормами Цивільного процесуального кодексу України чи іншими законами України не передбачено.

Одночасно з вимогою про визнання дій та рішень суддів незаконними Левковим В.В. пред`явлена вимога про стягнення на його користь моральної шкоди, спричиненої йому у зв`язку з протиправними діями суддів, пов`язаними зі здійсненням правосуддя. Однак юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства на спірні правовідносини не поширюється, оскільки судді як посадові особи, що здійснюють правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя, не можуть бути відповідачами або іншими сторонами, які беруть участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 № 6-3139цс17 та постанові Верховного Суду від 10.01.2018 № 454/1642/16-ц.

Таким чином, зазначеними правовими положеннями визначено, що рішення суду і, відповідно до цього, дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушує принцип незалежності судів і принцип заборони втручання у вирішення справи незалежним судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що спір, за вирішенням якого звернувся до суду ОСОБА_1 , не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст.19, 186, 260, 272, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Донецької області, Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, Харківського районного суду Харківської області про визнання дій, рішення відповідачів, як посадових осіб органу державної влади, незаконними та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ж.Є.Редько