ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/17245/18

Номер провадження 22-ц/816/2792/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2019 року в складі судді Корольової В.Г., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 28 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

16 листопада 2018 року ОСОБА_1 , яка діє через представника ОСОБА_2 , звернулася з позовом, вимоги якого уточна (а.с.10), до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробиче об`єднання» (далі ПАТ «Сумське НВО») про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 62 205,73 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2018 року по 28 січня 2019 року включно за 34 робочих днів в розмірі 11 547,08 грн. з відрахуванням належних платежів до бюджету.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПАТ «Сумське НВО» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати. В доводах апеляційної скарги ПАТ «Сумське НВО» зазначається, що наданий позивачкою розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із виплати грошових коштів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення ОСОБА_1 з роботи заробітна плата у розмірі 62 205,73 грн. їй виплачена не була, тому вважав, що вказана сума заборгованості підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 01 листопада 2018 року позивачку було звільнено за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно даних наданої позивачкою копії розрахункового листа станом на листопад 2018 року заборгованість відповідача перед позивачкою з виплати заробітної плати складає 62 205,73 грн, включаючи вихідну допомогу при звільненні в розмірі 21 396,31 (а.с. 12).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог ст.ст. 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1, 2і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (п. 3 ст. 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст. 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивачки на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу та вихідної допомоги при звільненні порушено з боку відповідача, оскільки встановлено, що останній станом на жовтень 2018 року не виплатив позивачці заробітну плату за виконану роботу та вихідну допомогу, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначено ст. 367 ЦПК України. Зокрема, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 110 КЗпП України слідує, що обов`язок повідомляти працівника про розмір загальної суми заробітної плати, розміри і підстави відрахувань та суми заробітної плати, що належить до виплати, покладено саме на власника або уповноважений ним орган.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2018 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного провадження, витребувано з ПАТ «Сумське НВО» довідку з розрахунком заборгованості по заробітній платі на момент звільнення з зазначенням середньоденного заробітку та з розрахунком розміру вихідної допомоги (а.с. 8).

Дана ухвала отримана ПАТ «Сумське НВО» 16 січня 2019 року (а.с. 14).

Проте, вказана довідка з розрахунком заборгованості по заробітній платі на момент звільнення з зазначенням середньоденного заробітку та з розрахунком розміру вихідної допомоги не були надані, про причини невиконання ухвали суду не повідомлено.

А тому суд першої інстанції вирішив позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та суми вихідної допомоги на підставі наданих позивачкою доказів, які відповідачем не спростовані.

Відповідач, у свою чергу, не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги перед позивачкою або наявності заборгованості у меншому розмірі, ніж заявлено у позові.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2019 року в оскаржуваній частині у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

В.І. Криворотенко