Справа № 350/1816/18
Номер провадження 2/350/47/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно,суд-

ВСТАНОВИВ:

27.09.18 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

01.03.2019 ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на 43/100 частини спадкового майна, а саме житлового будинку в АДРЕСА_1

В основу своїх позовних вимог ОСОБА_1 зіслався на те, що його батько ОСОБА_8 помер в 1999 році, тому за життя його матері ОСОБА_9 належало будинковолодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_9 померла і після її смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння. Він, його сестри ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та брати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом. Крім того, він та його сестра ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом, складеним його матір`ю 04 березня 2010 року. Всі його брати та сестри, які також є відповідачами по справі, на спадщину не претендують, відмовляються від своїх часток у спадковому майні на його користь. На момент смерті матері він проживав разом з нею і таким чином прийняв спадщину. Бажаючи оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину, він звернувся до нотаріальної контори, однак нотаріус відмовив йому у вчиненні такої нотаріальної дії через відсутність документа власності на спадкове майно. При таких обставинах, він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_2 мотивує тим, що її матері ОСОБА_9 згідно записів по господарського обліку села Спас належало домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 . 04 березня 2010 року її мати ОСОБА_9 склала заповіт, яким розпорядилася належним їй майном. Відповідно до заповіту мати заповіла їй частину вказаного домоволодіння, зокрема комору та одну кімнату. Іншу частину домоволодіння, до складу якої увійшла кімната, коридор та сіни, а також господарські споруди, ОСОБА_9 заповіла ОСОБА_1 . Також мати заповіла їм з братом по Ѕ частині земельної ділянки. 20 лютого 2018 року вона звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документу про право власності на спадкове майно. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів.

Сторони у судове засідання не прибули, направили суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а позов ОСОБА_2 слід задовольнити повністю з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та позивачка ОСОБА_2 доводилися дітьми ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 13, 15, 16, 46).

Довідками № 1077 та № 1078 від 22 серпня 2018 року (а.с.18, 19) підтверджено, що за померлою ОСОБА_9 зареєстровано домоволодіння згідно по господарської книги №5 за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії заповіту, складеного ОСОБА_9 4 березня 2010 року (а.с. 12) вбачається, що остання на випадок своєї смерті зробила розпорядження: одну кімнату та комору належного їй домоволодіння, а також Ѕ частину городу заповіла своїй дочці ОСОБА_2 , одну кімнату, коридор, сіни, господарські споруди, город біля хати та Ѕ частину городу заповіла ОСОБА_10 Ф.

Постановами нотаріуса від 22 серпня 2018 року № 267/02-14 та від 13 березня 2019 року № 86/02-14 (а.с.14, 58) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері позивачу ОСОБА_1 та Позивачці ОСОБА_2 відмовлено, у зв`язку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а згідно ч. 2 цієї ж норми у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Отже спадкування за законом можливе лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом.

Судом встановлено, що спірне домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_9 , яка за життя скала заповіт, в якому розподілила вказане домоволодіння разом з іншим майном між своїми дітьми: дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просить визнати за ним право власності на домоволодіння в цілому, мотивуючи тим, що інші спадкоємці на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9 , не претендують. Таке його твердження не відповідає дійсності, оскільки спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 звернулася спочатку в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому до суду з позовом про визнання за нею права власності на частину домоволодіння, яку вона успадкувала відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_9 .

Суд приймає до уваги що позивач ОСОБА_1 та позивачка ОСОБА_2 належним чином прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_1 проживав разом із спадкодавцем на час її смерті, а ОСОБА_2 у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.5 зворот, 52, 53).

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що спадкове домоволодіння слід розподілити між позивачем ОСОБА_1 та позивачкою ОСОБА_2 , визнавши за ними право власності на частини спадкового домоволодіння згідно довідки № 11, виданої 28 лютого 2019 року ПП «ОЛВІР» (а.с.87), в якій здійснено розрахунок ідеальних часток спадкового домоволодіння відповідно до складеного спадкодавцем ОСОБА_9 заповіту.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1218, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.3,12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , жителем АДРЕСА_1 право власності на: 57/100 ідеальної частки будинку та 69/100 ідеальної частки будинковлодіння в цілому, а саме: у житловому будинку: приміщення 1-1 площею 9,4 метра квадратного, приміщення 1-2 площею 10,2 метра квадратного, приміщення 1-5 площею 1/,2 метра квадратного, загальною площею 37,8 метра, та з надвірних споруд стайню площею 28,6 метра квадратного (літера Б), стодолу площею 28,6 метра квадратного (літера В), сарай площею 23, 4 метра квадратного (літера Г), Ѕ вбиральні площею 1,2 метра квадратного (літера Д) та Ѕ огорожі (літера N).

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , жителькою АДРЕСА_1 право власності на: 43/100 ідеальної частки будинку та 31/100 ідеальної частки будинковлодіння вцілому, а саме: у житловому будинку приміщення 1-4 площею 19,7 метра квадратного, приміщення 1-3 площею 10,7 метра квадратного загальною площею 30, 4 метра квадратного, та з надвірних споруд Ѕ вбиральні площею 1,2 метра квадратного (літера Д) та Ѕ огорожі (літера N).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: