ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/153/19
Провадження № 22-ц/4820/1228/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Хмельницький

Категорія:53

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника третьої особи Коріньовської А.Л.

розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/153/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2019 року (суддя Горщар А.Г., повне судове рішення складено 24.04.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Великоберезнянської загальноосвітньої школи I-III ступенів Полонської міської Ради об`єднаної територіальної громади Хмельницької області, третьої особи на стороні відповідача відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади Хмельницької області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначала, що з 14 вересня 2016 року вона працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи та вчителем хімії Великоберезнянської ЗОШ. Позивач вказувала, що після чергового конфлікту із директором школи ОСОБА_3 вона перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання та емоційному збудженні, 26.12.2018 року написала заяву про звільнення за згодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України. Не бажаючи її звільнити із займаних посад, ОСОБА_3 надав їй час на роздуми і на наступний день вона звернулась до відповідача із заявою про відкликання заяви про своє звільнення, проте останній відмовився її реєструвати, між ними виник скандал, в ході якого у неї погіршився стан здоров`я і в період з 27.12.2018 року по 29.12.2018 року та з 02.01.2019 року по 11.01.2019 року вона перебувала на лікуванні. 04.01.2019 року поштою отримала повідомлення про звільнення з роботи, яке на думку позивачки, є незаконним. Збільшивши під час розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ, що виданий директором Великоберезнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади Хмельницької області (далі - Великоберезнянська ЗОШ) №115 від 26.12.2018 року про звільнення її з посади заступника з навчально-виховної роботи, вчителя хімії; поновити її на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2018 року по день постановлення судом рішення.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням та невірним застосуванням судом норм матеріального і процесуального права, тому підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтка зазначила, що розглядаючи спір суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі №6-1269цс16, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд не надав належної правової оцінки тій обставині, що необхідною умовою для розірвання трудового договору за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України є визначення дати звільнення та відповідне волевиявлення сторін трудового договору, а подана нею заява від 27.12.2018 року про відкликання заяви про звільнення свідчить про відсутність її згоди на звільнення. Також апелянтка вказує, що сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору, тому в даному випадку звільнення вважається проведеним за ініціативою працівника. Крім того, суд не звернув увагу на ту обставину, що її було звільнено під час перебування на лікарняному, що є недопустимим. Тому ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 і представник відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади Хмельницької області Коріньовська А.Л. підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник Великоберезнянської загальноосвітньої школи I-III ступенів Полонської міської Ради об`єднаної територіальної громади Хмельницької області до суду не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 14 вересня 2014 року позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи та вчителя хімії Великоберезнянської ЗОШ I-III ступенів Полонської міської Ради об`єднаної територіальної громади Хмельницької області.

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 власноручно написала заяву на ім`я директора Великоберезнянської ЗОШ ОСОБА_3 про звільнення з роботи за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з 29 грудня 2018 року (а.с. 33).

В той самий день зазначена заява була завізована директором навчального закладу ОСОБА_3 , до компетенції якого відноситься прийняття рішення про звільнення працівника і ним було прийнято рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін та вказано на заяві «не заперечую» і заява ОСОБА_1 була передана для підготовки наказу про звільнення.

Наказом директора Великоберезнянської ЗОШ від 26 грудня 2018 року №115 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника з навчально-виховної роботи, вчителя хімії з 29 грудня 2018 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України з остаточним проведенням розрахунку та виплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки. Підставою звільнення було зазначено подану ОСОБА_1 заяву від 26 грудня 2018 року (а.с.34).

27 грудня 2018 року позивачкою було подано заяву, в якій ОСОБА_1 просила відхилити її заяву від 26.12.2018 року про звільнення за згодою сторін з підстав її написання у стані афекту та хворобливого стану (а.с. 36).

За станом здоров`я ОСОБА_1 з 27 грудня по 29 грудня 2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Полонській ЦРЛ та з 02 січня по 11 січня 2019 року на амбулаторному лікуванні (а.с. 6).

Наведене підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що саме факт подання 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 власноручно написаної заяви про звільнення за згодою сторін у порядку, визначеному пунктом 1 статті 36 Кодекс законів про працю України та накладення резолюції уповноваженої особи «не заперечую» свідчать про досягнення такої згоди між сторонами. Анулювання домовленості між працівником і директором ЗОШ щодо звільнення працівника з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можливе при взаємній їх згоді, а така згода відсутня.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в абзаці 1 п 8 постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року із подальшими змінами зазначено, що у разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Встановивши, що заява ОСОБА_1 , яка покладена в основу наказу про її звільнення, містить дату звільнення та резолюцію уповноваженої особи «не заперечую», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про досягнення домовленості та взаємної згоди між сторонами про припинення трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Подача позивачкою заяви про недійсність попередньої заяви про звільнення при відсутності згоди директора Великоберезнянської ЗОШ на анулювання домовленості не може бути підставою для поновлення позивачки та не тягне правових наслідків при вирішенні зазначеного спору.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права є не обґрунтовані.

Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на положення ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на те, що домовленості сторін про припинення трудового договору не було, оскільки за усною домовленістю з директором школи позивачці був наданий час на роздуми та свою пропозицію про звільнення позивачка анулювала, подавши заяву від 27.12.2018 року про відкликання заяви про звільнення від 26.12.2018 року не заслуговують на увагу.

Так, у пункті 1 статті 36 КЗпП України не визначено форму домовленості (угоди сторін) про звільнення за цією підставою припинення трудового договору. Законодавством не встановлено відповідного порядку або термінів припинення трудового договору за угодою сторін. У кожному конкретному випадку вони визначаються окремо.

Про волевиявлення керівника навчального закладу на звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін свідчить погодження її заяви на звільнення директором ЗОШ, до компетенції якого відноситься прийняття рішення про звільнення та видання самого наказу про звільнення позивача.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що звільнення позивачки проведено з порушенням вимог трудового законодавства у період її тимчасової непрацездатності не ґрунтується на законі.

Так ч. 3 ст. 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Звільнення позивачки проведено не з ініціативи відповідача, а день звільнення був визначений угодою сторін.

З огляду на викладене, керівником Великоберезнянської ЗОШ дотримано вимоги законодавства щодо порядку звільнення ОСОБА_1 і підстав для її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Інші доводи, на які посилається апелянтка у скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

При вирішенні справи, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення і відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк