Номер провадження: 22-ц/813/1497/19
Номер справи місцевого суду: 2-1651/11
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 2-1651/11

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Сегеди С.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ»,

- відповідачі - 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Интерьер», 2) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерьер» та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Донцова Д.Ю. о 12 годині 58 хвилині 10 березня 2011 року,

встановив:

У грудні 2010 р. ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом, яким просить стягнути з ТОВ «Интерьер» (далі - ТОВ) солідарно з ОСОБА_1 : заборгованість за кредитним договором №ОК/08-03 від 14.01.2008 р. в розмірі 1 553 424,65 грн.; фінансові санкції за кредитним договором №ОК/08-03 від 14.01.2008 р. в розмірі 26 454, 91 грн.; заборгованість за договором овердрафту №ОК/09-01 від 19.02.2009 р. в розмірі 1 171 940,22 грн.; фінансові санкції за договором овердрафту №ОК/09-01 від 19.02.2009 р. в розмірі 92 323, 12 грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог Банк вказує, що за договором №ОК/08-03 від 14.01.2008 р. відповідачам було надано кредит в сумі 3 000 000 (три мільйони) грн.. Крім того, позивач зазначає, що 19.02.2009 р., між ним та відповідачем ТОВ був укладений договір овердрафту, відповідно до якого позивач надав ТОВ відкличний овердрафт в сумі 1 000 000 грн.. Відповідач порушив умови кредитного договору та договору овердрафту, у результаті чого виникла заборгованість за кредитом, договором овердрафту та за відсотками. За виконання ТОВ зобов`язань за кредитним договором та за договором овердрафту поручився відповідач - ОСОБА_1 , який уклав з позивачем договір поруки № ОП/09-03 від 14 липня 2009 р. (т. 1 а. с. 1 - 7).

Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10 березня 2011 р. позовні вимоги Банку було задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ солідарно з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №ОК/08-03 від 14 січня 2008 р. в розмірі 1 553 424 грн. 65 коп., фінансові санкції за кредитним договором в розмірі 26 454 грн. 91 коп.. Стягнуто з ТОВ солідарно з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором овердрафту №ОК/09-01 від 19 лютого 2009 р. в розмірі 1 171 940 грн. 22 коп., фінансові санкції в розмірі 92 323 грн. 12 коп.. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконали, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Позовні вимоги позивача ґрунтуються на умовах кредитного договору та договору поруки, відповідальність за невиконання яких настає у відповідності з чинним ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини по справі, що мають значення для її вирішення та порушено норми матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення. Апелянт посилається на прострочений черговий платіж та припинення договору поруки у розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України. Одночасно посилається на неотримання досудової вимоги про дострокове виконання зобов`язання.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 р. рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог Банку до ТОВ про стягнення кредитної заборгованості скасовано, провадження у цій частині закрито. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що згідно зі статтею 16 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Отже, вирішуючи позовні вимоги юридичної особи-банку до юридичних осіб-боржника та фізичної особи-поручителя, які виникли з окремих договорів кредиту, овердрафту й поруки та можуть бути самостійними й окремими предметами позову, районний суд зазначених вимог закону не врахував, безпідставно прийняв до провадження справу за спором, що виник між юридичними особами та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, і розглянув його разом з вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства. З врахуванням зазначеного, в частині вимог Банку до ТОВ провадження у справі необхідно закрити. На адресу поручителя ОСОБА_1 позивачем були направлені письмові вимоги №30/27-10, №27/27-10 про усунення порушень за кредитним договором та договором овердрафту в повному обсязі. Вказані вимоги отримані поручителем 27 серпня 2010 р.. Позов заявлено 14 грудня 2010 р.. За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо застосування частини четвертої статті 559 ЦК України з посиланням на припинення договору поруки є безпідставними. Необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 про те, що порука припинилась з дня несплати останнього платежу, так як строк основного зобов`язання до поручителя змінений шляхом направлення досудової вимоги від 25 серпня 2010 р., яку ОСОБА_1 отримав 27 серпня 2010 р., а вимоги заявлені в межах шестимісячного строку.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 р. ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2018 р. мотивована тим, що стягуючи заборгованість за договором овердрафту із поручителя, суд першої інстанції не врахував обставини справи та умови застосування частини четвертої статті 559 ЦК України у спірних правовідносинах, а апеляційний суд вказаних порушень не усунув. Останній платіж за кредитним договором внесено позичальником у лютому 2010 р., а позов пред`явлено банком у грудні 2010 р., у зв`язку з чим Верховний Суд не погодився із висновками апеляційного суду про те, що порука ОСОБА_1 діє щодо зобов`язань поза межами шестимісячного строку на звернення Банку із позовом до боржника і поручителя. Крім того, апеляційний суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог Банку до ТОВ, посилаючись на те, що відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Проте, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Під час нового розгляду справи в судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Садовський В.Є. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник Банку - Яковлєва А.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів сторін у вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про задоволення позову Банку в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та фінансових санкцій за вищевказаним договором овердрафту. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 526, 554, 559, 598, 610, 611, 1049, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

Згідно наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14 січня 2008 р. між відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є Банк, та ТОВ укладений кредитний договір №ОК/08-03, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 3 млн. грн. зі сплатою процентів у розмірі 25,0 % річних та кінцевим строком повернення не пізніше 15 квітня 2012 р.. Зобов`язання за кредитним договором визначено періодичними платежами: щомісячний платіж становить 50 тис. грн. та має сплачуватися до 15 числа кожного місяця.

У зв`язку з неповерненням ТОВ у встановлений кредитним договором строк наданого кредиту, та односторонньою відмовою сплачувати проценти за користування кредитними коштами, позивачем на адресу ТОВ була направлена письмова вимога №28/27-10 від 25 серпня 2010 р. про усунення порушень за кредитним договором в повному обсязі.

Вказана вимога отримана ТОВ 27 серпня 2010 р..

Крім того, 19 лютого 2009 р. між відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є Банк, та ТОВ укладений кредитний договір овердрафту №ОК/09-01, за яким позичальник отримав відкличний овердрафт в сумі 1 млн грн зі сплатою процентів у розмірі 25,0 % річних та кінцевим строком повернення не пізніше 19 лютого 2010 р..

У зв`язку з неповерненням ТОВ у встановлений договором овердрафту строк наданого кредиту, та односторонньою відмовою сплачувати проценти за користування кредитними коштами, позивачем на адресу ТОВ була направлена письмова вимога №29/27-10 від 25 серпня 2010 р. про усунення порушень за договором овердрафту в повному обсязі.

Вказана вимога була отримана ТОВ 27 серпня 2010 р..

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, як умови чинності поруки, необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З огляду на викладені приписи порука є строковим зобов`язанням і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 р. у справі

№ 6-6цс14 виклав правовий висновок, згідно з яким строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються, а тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації своїх прав, зокрема й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав зазначені у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку існування поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання соснового зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Щодо стягнення із поручителя заборгованості за кредитним договором, необхідно зазначити, що кінцевий строк виконання зобов`язання за вказаним договором - 15 квітня 2012 року - було змінено банком шляхом пред`явлення дострокової вимоги до позичальника 25 серпня 2010 року, тому з цієї дати почався перебіг шестимісячного строку для пред`явлення позову до поручителя про стягнення боргу за кредитним договором в цілому. Тобто, у грудні 2010 року банк звернувся із позовом до поручителя про стягнення боргу за кредитним договором в цілому в межах шестимісячного строку дії поруки.

Разом з тим, кредитне зобов`язання, за виконання його поручився ОСОБА_1 , визначено періодичними платежами.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Останній платіж за кредитним договором внесено позичальником у лютому 2010 року, а позов пред`явлено Банком у грудні 2010 року, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов`язання є підставою для припинення обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням є безпідставними.

Між тим вищенаведеним договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він припиняється: за згодою сторін; належним виконанням зобов`язань, передбачених ним.

Таким чином, у даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Кінцевим строком повернення кредиту за договором овердрафту визначено 19 лютого 2010 року, тобто банк зобов`язувався пред`явити до поручителя позов про стягнення заборгованості за договором овердрафту протягом шести місяців, починаючи із 19 лютого 2010 року, тобто до 19 серпня 2010 року, проте звернувся із таким позовом у грудні 2010 року поза межами строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Отже колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо припинення права кредитора (Банку) на реалізацію вказаного виду забезпечення виконання зобов`язань (заборгованості та фінансових санкцій передбачених вищенаведеним договором овердрафту).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в частині солідарного стягнення заборгованості та фінансових санкцій з ОСОБА_1 за вищенаведеним договором овердрафту.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2011 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та фінансових санкцій за договором овердрафту № ОК/09-01, укладеним між відкритим акціонерним товариством «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ», та товариством з обмеженою відповідальністю «Интерьер» 19 лютого 2009 року, - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та фінансових санкцій за договором овердрафту № ОК/09-01, укладеним між відкритим акціонерним товариством «ПІРЕУС БАНК МКБ», правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ», та товариством з обмеженою відповідальністю «Интерьер» 19 лютого 2009 року, - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. М. Сегеда

О. М. Таварткіладзе