КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22ц/824/1669/19 Головуючий у 1 інстанції - Шум Л.М.
Унікальний №759/4983/18 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

При секретарі - Кемському В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 10.05.2011 року у сумі 117.000грн., що складає частину заборгованість за кредитними зобов»язаннями /а.с.1-4/.

Послався на те, що 10.05.2010 року між сторонами укладено кредитний картковий договір на суму 10.500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 36% річних на залишок заборгованості.

Згідно доводів позивача ПАТ «КБ «Приватбанк» відповідачка ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.prіvatbank.ua, складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом позивача у його заяві про видачу карткового кредита.

Оскільки, як вважав позивач, позичальниця не виконувала належним чином свої кредитні зобов»язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, він звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року позов задоволено /а.с.57-59/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 117.000 грн., а також судовий збір у сумі 1.762 грн.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову у позові /а.с.61-66/.

Скаржниця послалась на рішення від 12.12.2014 року Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз», яким стягнуто з позичальниці ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 22.622,92грн. /а.с.5/.

Отже, як вважала скаржниця, указане рішення Третейського суду, належить розглядати як досудову вимогу ПАТ «КБ «Приватбанк» і розцінювати як зміну дати виконання основного кредитного договору, а тому всі платежі, зокрема, і по тілу кредиту і за відсотками, повинні бути припинені з 12.12.2014 року.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, судове рішення не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повно і всебічного з»ясування обставин, у зв»язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Встановлено, що 10.05.2011 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальниця того ж дня отримала у Банку платіжну картку «Кредитка універсальна» з кредитним лімітом 10.500 грн. під 36% річних на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.1.1.7.12 Договору, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Клопотання про застосування строку позовної давності сторонами не заявлялось.

Відповідачка ОСОБА_1 у договорі підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом на бланку-заяві від 10.05.2011 року/а.с.9, 10-34/.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про укладення сторонами належним чином кредитного карткового договору, оскільки заявка позичальниці про видачу кредита, в сукупності з Правилами та Тарифами банку, складають зміст кредитного карткового договору, яким передбачені всі істотні умови договору, відповідно до ст.638 ЦК України.

Зазначене свідчить, що між сторонами виникли договірні відносини кредита, згідно яких, в силу ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Встановлено, що рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 12.12.2014 року, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» стягнуто загальну суму заборгованості за кредитним договором у сумі22.622,92грн., яка утворилась станом на 31.10.2014 року. Із тексту рішення Третейського суду не встановлено, із яких видів платежів складається ця заборгованість.Між тим, із мотивувальної його частини слідує, що Третейським судом враховано всю заборгованість, як по тілу кредита, відсоткам, а також враховані і штрафні санкції /а.с.5/.

Указане рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 12.12.2014 року сторонами не оскаржувалось.

Встановлено, що після ухвалення указаного рішення Банк не вживав заходів для його виконання.Також встановлено, що Банком не була заблокована кредитна картка боржниці. ОСОБА_1.

Та обставина, що позичальниця і після рішення Третейського суду продовжувала користуватись кредитною карткою, на яку банком зараховувались кредитні кошти в об»ємі ліміту погодженому у кредитному договорі, підтверджується також і розрахунком ПАТ «КБ «Приватбанк», наданому суду при звернення з цим позовом /а.с.6-8/.

Так, відповідно до наданого Банком суду розрахунку заборгованості, позичальниця користувалась кредитними коштами включно по лютий 2018 року /а.с.6-8/.

Оскільки сторони добровільно продовжили кредитні відносини, тим самим спростовуються доводи скаржниці ОСОБА_1 відносно того, що ухваленням рішення Третейського суду від 12.12.2014 року є припиненими кредитні відносин.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, звертаючись до суду з цим позовом, Банк нарахував загальну заборгованість, яка утворилась за період після ухвалення рішення Третейським судом (12.12.2014 року), станом на 28.02.2018 року у сумі 317.869 грн.27 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом - 10.318,57грн.; за відсотками - 302.394,3 грн.; за пенею та комісією - 5.156,4 грн.

Крім того, із позовної заяви слідує, що фактична заборгованість становить суму 296.799,82 грн., тобто, за вирахуванням уже стягнутої суми третейським судом у розмірі 22.622,92 грн.

Між тим, у позові Банк просив стягнути не всю нараховану ним заборгованість, а лише її частину - у розмірі 117.000грн., що, відповідно до його прохання у позовній заяві, становить заборгованість за тілом кредита.

Аналізуючи наданий суду розрахунок заборгованості, розмір якого, відповідно до позовної заяви, Банком визначено у сумі 317.869 грн.27 коп., слідує, що ця заборгованість нарахована за період, починаючи з липня 2011 року, як по тілу кредита, так і за відсотками, а за період, починаючи з червня 2013 року, також по пені та комісії.

Встановлено, що указана заборгованість у розмірі 317.869 грн.27 коп., Банком вирахувана послідовним нарахуванням за періоди, як до ухвалення рішення Третейським судом при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 12.12.2014 року, так і після цієї дати.

При цьому, Банк просить суд не враховувати суму 22.622,92грн., яка стягнута Третейським судом при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз», в яку входять, як заборгованість по тілу, кредита, по відсоткам, так і штрафним санкціям.

Якщо брати до уваги указані вимоги позивача, викладені у позовній заяві, то нарахування заборгованості належало б здійснювати, починаючи з нуля, за період після ухвалення рішення третейським судом, яким стягнута повна заборгованість станом на 31.10.2014 року.

Будь-яких пояснень з цього приводу, представником позивача в судовому засіданні суду не надано, оскільки, за його наполяганням у позовній заяві всі вимоги разом з розрахунком викладені правильно.

Крім того, клопотань від учасників справи щодо призначення судової економічної експертизи до суду не надійшло.

Клопотань від представника Банку надати час для уточнення позовних вимог до суду також не надійшло.

Розрахунку заборгованості відповідачки ОСОБА_1 у вигляді електронної роздруківки з відповідної банківської системи, позивачем ПАТ «КБ «Приватбанк» суду також не надано, що унеможливлює здійснення судом об»єктивного розрахунку заборгованості.

Крім того, у позовній заяві заборгованість по тілу кредита визначена лише у розмірі 10.318,57 грн., а тому, на питання головуючого у судовому засіданні до представника позивача, яким чином, від зазначеної суми можна стягнути 117.000грн., як тіло кредита, представник Банку у судовому засіданні, вносячи безпідставні уточнення до позовної заяви, зазначив, що Банк просить стягнути 117.000 грн. не як заборгованість по тілу кредита, а як заборгованість за відсотками.

Відповідно до ст.81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв»язку з цим, колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду належних доказів наявності заборгованості відповідачки ОСОБА_1 перд ПАТ «КБ «Приватбанк», у зв»язку з чим колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого на неповно з»ясованих обставинах, з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року та постановити нове рішення, яким відмовити у позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2.643 грн.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді