Справа № 396/2046/18
Провадження № 2/396/32/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21.02.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/2046/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що 12 листопада 2007 року померла мати позивача ОСОБА_6. За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області по вул. О.Кобилянської, 30 і все її майно де б воно не було і взагалі те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_1 Він, як син померлої, є спадкоємцем першої черги за заповітом і зазаконом та прийняв спадщину, так як на день смерті проживав разом з матір"ю. З метою реалізації свого спадкового права ОСОБА_1 звернувся до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Листом від 11 червня 2018 року, завідуюча Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори повідомила, що після смерті ОСОБА_6, що померла 12 листопада 2007 року заведено спадкову справу № 686/2008 від 8 листопада 2008 року ОСОБА_3, яка відповідно до документів, які знаходилися, на той час, у спадковій справі була єдиною спадкоємицею, були видані свідоцтва про право на спадщину за р. № 3891. 3894. Згідно довідки виданої виконкомом ОСОБА_5 сільської ради, що міститься в спадковій справі, про те, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 12.11.2007 року до часу смерті проживала сама. Останнє місце прописки: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Глодоси вул. О.Кобилянської, 30. Заповіт від імені ОСОБА_6 сільською радою не посвідчувався. Недостовірність інформації в зазначеній довідці, а саме факт того, що ОСОБА_6 проживала сама та заповіт від її імені сільською радою не посвідчувався й стала підставою для оформлення спадкових прав на ОСОБА_3.

Зважаючи на вказані обставини позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі № 3891, 3894 які були видані на ім'я ОСОБА_3.

07.11.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.

04.12.2018 року через канцелярію суду надійшов письмовий відзив представника відповідача адвоката ОСОБА_4 на позовну заяву ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, зі змісту якого вбачається, що представник відповідача адвокат ОСОБА_4 в задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити повністю, а також зазначає, що доказів про фактичне прийняття спадщини ОСОБА_7 матеріали справи не містять. На момент смерті ОСОБА_6 позивач не проживав з останньою, що підтверджується довідкою ОСОБА_5 сільської ради, наявною у спадковій справі. Місце проживання позивача на момент смерті ОСОБА_6 не відоме.

08.11.2008 року після смерті ОСОБА_6 було заведено спадкову справу за № 686/2008 ОСОБА_3 - доньці померлої, яка приходиться рідною сестрою ОСОБА_1. Під час оформлення спадщини ОСОБА_3 повідомляла ОСОБА_1 про вказаний факт, проте останній повідомив, що не має ніяких претензій на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку площею 9,43 га, розташованої на території ОСОБА_5 сільської ради. Про факт відмови ОСОБА_1 від спадкового майна був повідомлений і нотаріус, який заводив вказану спадкову справу.

20.12.2018 року через канцелярію суду представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що ОСОБА_6 було складено заповіт 09.06.1998 року, даний заповіт було посвідчено секретарем сільської ради, та він має юридичну силу, так як на час складання даного заповіту внесення до реєстру, заповітів було не обов'язковим. Крім того зазначає, що в матеріалах цивільної справи міститься довідка, видана виконкомом ОСОБА_5 сільської ради що позивач на момент смерті матері проживав разом з нею, тому можна вважати, що він також є спадкоємцем ОСОБА_6 за законом. Вважає, що відповідач оформила дану спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину шляхом введення в оману нотаріуса, та вважає, що таке свідоцтво є недійсним, а ОСОБА_1 є спадкоємцем як законом так і за заповітом.

20.12.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області закрите підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання недійсним відоцтва про право на спадщину за законом, скасування Державного акту та призначити до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 сільську раду.

Задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит у судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_8, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_9, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_10, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_11, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2; секретаря Глодоської сільської ради ОСОБА_12 та голову ОСОБА_13, Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Глодоси вул. Калініна 41. Попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та витребувати у ОСОБА_5 сільської ради оригінал заповіту на ім»я позивача ОСОБА_1 на підставі якого позивачу виданий дублікат та книгу реєстрації вчинення нотаріальних дій в якій зареєстровано заповіт від імені ОСОБА_6, та документальні відомості ОСОБА_5 сільської ради про внесення реєстрації про заповіт в єдиний державний реєстр заповітів від 09.06.1998 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково повідомив, що він не знав про те, що матір"ю на його ім"я був складений заповіт. Поховання матері здійснювали разом із сестрою. ОСОБА_6 до часу смерті проживала разом із ним, до поновлення строку судом його не залучали.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що заповіт, який було складено матір"ю позивача ОСОБА_6має юридичну силу, так як на час складання даного заповіту внесення до реєстру, заповітів було не обов'язковим, а поновлення строку відбулося без залучення позивача.

Представник відповідача -адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, а також підтримав доводи, які викладені в письмовому відзиві на вищевказаний позов. Крім того представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засідання пояснив, що всі довідки перевіряються сільською радою. Інформація яка зазначена в довідці від 2008 році, яка видана ОСОБА_3 є недостовірною. Вірна інформація зазначена в довідці, яка видана в 2018 році ОСОБА_1 Секретаря сільської ради притягнуто до дисциплінарної відповідальності за недостовірну інформацію зазначену в довідці від 2008 року, яка була видана ОСОБА_3, а саме оголошено догану. ОСОБА_1 на той час не знав про прийняття спадщини. Дана родина жила дружньо. Сестра його підтримувала після смерті матері, вважає, що спір можуть врегулювати сторони так як є членами однієї родини.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засідання пояснила, що працює в ОСОБА_5 сільській раді з 2002 року. На довідці виданій ОСОБА_3 в 2008 році стоїть її підпис, інший секретар посвідчувала заповіт. Інформація яка вказана в довідці від 2008 року є недостовірною та нею була допущена службова недбалість, що визнає. В 2008 році до сільської ради прийшла ОСОБА_3 та просила видати довідку, що мама проживала сама. Крім того повідомила, що ОСОБА_1 на спадщину не претендує.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та покази свідків, дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд встановив слідуючі обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 12 листопада 2007 року померла мати позивача ОСОБА_6, вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії I-ОЛ № 262608, яке видане Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.9).

ОСОБА_1, є сином померлої, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 10).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області по вул. О.Кобилянської, 30 і все її майно де б воно не було і взагалі те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_1, Заповіт посвідчений секретарем Глодоської сільської ради 09.06.1998 року і зареєстрований в реєстрі за № 95 (а.с. 12).

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є, тип реєстрації: реєстрація заповіту, заповідач: ОСОБА_6 (а.с. 13).

Згідно державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 № 346198 ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 9,43 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території ОСОБА_5 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с. 15).

Листом від 11 червня 2018 року, завідуюча Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори повідомила ОСОБА_1, що після смерті ОСОБА_6, що померла 12 листопада 2007 року заведено спадкову справу № 686/2008 від 8 листопада 2008 року ОСОБА_3, яка відповідно до документів, які знаходилися, на той час, у спадковій справі була єдиною спадкоємицею, були видані свідоцтва про право на спадщину за р. № 3891. 3894 (а.с. 11).

Згідно довідки № 1992 від 25.10.2018 року виданої виконкомом ОСОБА_5 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області гр. ОСОБА_1 про те, що гр. ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка померла 12.11.2007 року, до часу смерті проживала разом з сином ОСОБА_1. Останнє місце реєстрації і проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заповіт від імені гр. ОСОБА_6 сільською радою посвідчувався 09.06.1998 року № 95 (а.с. 16).

Згідно довідки № 901 від 27.06.2018 року виданої виконкомом ОСОБА_5 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про те, що гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент смерті своєї мами ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1), яка померла 12.11.2007 року, проживала ІНФОРМАЦІЯ_5 з 26.02.1999 року (а.с. 17).

Згідно дослідженої в судовому засіданні оригіналу алфавітної книги нотаріально посвідчених і скасованих заповітів наявний запис про заповіт складений ОСОБА_6, № реєстру заповіту 95, дата посвідчення заповіту 09.06.1998 року (а.с. 89).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформація про спадкодавця: ОСОБА_6, дата смерті 12.11.2007 року, спадкова справа: номер у спадковому реєстрі: 45719209. 1. Свідоцтво про право на спадщину: номер у спадковому реєстрі: 45921346, стан: чинний, номер в реєстрі нотаріальних дій: 3891. 2. Свідоцтво про право на спадщину: номер у спадковому реєстрі: 45921388, стан: чинний, номер в реєстрі нотаріальних дій: 3894 (а.с. 94).

Як вбачається з копії спадкової справи № 686, після смерті ОСОБА_6 до Новоукраїнської державної нотаріальної контори, звернулась з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3. Згідно довідки виданої виконкомом ОСОБА_5 сільської ради, ОСОБА_3, що міститься в спадковій справі, про те, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 12.11.2007 року до часу смерті проживала сама. Останнє місце прописки: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Глодоси вул. О.Кобилянської, 30. Заповіт від імені ОСОБА_6 сільською радою не посвідчувався. 28.11.2008 року державним нотаріусом ОСОБА_14 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6, яка померла 12 листопада 2007 року, є її дочка ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з: земельної ділянки № 823, площею 9,43 га розташованої на території ОСОБА_5 сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю на підставі Державного акту серія Р1 № 346198. Зареєстровано в реєстрі за № 3891.

Крім того 28.11.2008 року державним нотаріусом ОСОБА_14 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6, яка померла 12 листопада 2007 року, є її дочка ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з: грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться у відділенні ВАТ "Державний Ощедний банкУкраїни" № 3017/026 та права власності на майновий пай у майні СВК Глодоси, ПАФ Глодоси, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва серія КД № 171919, виданого ОСОБА_5 сільською радою 10 листопада 2008 року. Зареєстровано в реєстрі за № 3894 (а.с. 95-110).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно частинам 1 та 10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз. 3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб'єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Таким чином, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Відповідно до вказаного, суд вважає, що право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Судом встановлено, що спадковим майном є грошові вклади, право власності на майновий пай та земельна ділянка плащею 9,43. Крім того за життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області по вул. О.Кобилянської, 30 і все її майно де б воно не було і взагалі те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_1 -позивачу по справі.

Судом встановлено, що при видачі ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину за законом не було враховано спадкове право ОСОБА_1 на майно померлої, оскільки в довідці виданої виконкомом ОСОБА_5 сільської ради, що міститься в спадковій справі, вказано, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 12.11.2007 року до часу смерті проживала сама. Останнє місце прописки: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Глодоси вул. О.Кобилянської, 30. Заповіт від імені ОСОБА_6 сільською радою не посвідчувався, вказана інформація є недостовірною, що було встановлено в ході розгляду справи та підтверджено показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12

Довідка ОСОБА_5 сільської ради була видана ОСОБА_3 та надана нотаріусу для приєднання до матеріалів спадкової справи. Крім того на момент складання та посвідчення заповіту, реєстрація його в Спадковому реєстрі було дійсно не обов"язковою, а з 2016 року всі заповіти повинні були внесені до Єдиного реєстру заповітів.

З огляду на вимоги ст. 1301 ЦК України, враховуючи те, що при винесенні рішення Новоукраїнським районним судом про надання додаткового строку 10.10.2008 року ОСОБА_3 не зазначила спадкоємців, а саме брата ОСОБА_1, який фактично прийняв спадщина, що свідчить про зловживання своїми процесуальними правами, а державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_14 при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 не було враховано обставину, що ОСОБА_1 до часу смерті ОСОБА_6 проживав разом з матір"ю та були зареєстровані за однією адресою с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області по вул. О.Кобилянської, 30 та є особою, який фактично прийняв спадщину, а також те що ОСОБА_6 було складено заповіт, яким вона заповіла на випадок своєї смерті все належне їй майно ОСОБА_1, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання цих свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Одночасно, суд не приймає до уваги при ухваленні рішення доводи представника відповідача щодо спливу трирічного строку позовної давності з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 257, 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При розгляді справи позивач повідомив, що про порушення свого права він дізнався з листа Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори від 11 червня 2018 року, інших доказів на підтвердження того, що позивачу стало відомо раніше про наявність оспорюваних свідоцтв суду сторонами не було надано, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано трирічний строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судові витрати понесені при поданні позовної заяви - судовий збір по справі в розмірі 704,80 грн. та на корить держави в розмірі 768,40 грн., так як вимоги ставлилися щодо двох свідоцтв № 3891, 3894, а сплачено при подачі позову лише за одну вимогу.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 28.11.2008 року державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори у спадковій справі № 686/2008 р., зареєстроване в реєстрі № 3891, 3894, виданого на спадкове майно ОСОБА_6, яка померла 12.11.2007 року на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 понесені судові витрати по справі в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_7, судовий збір в дохід держави - отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача - 6001, код класифікації доходів бюджету - 22030200, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 26.02.2019 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз