Справа № 182/2351/18
Провадження № 2/0182/584/2019
06.02.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тихомирова І.В.
при секретарі Рахуба О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
21 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було перейменовано в Акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»).
Свої вимоги мотивують тим, що відповідно до Заяви позичальника № б/н від 29 серпня 2007 року ОСОБА_2 (прізвище якої на той час було Дорофєєва) М.Ю. отримала від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.
Взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач не виконує, у звязку з чим у неї склалась заборгованість за кредитом.
Станом на 28 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком становить 83 074,76 грн., яка складається з наступного:
- заборгованість за кредитом 4989,84 грн.;
- заборгованість по процентам за користування кредитом 69 875,86 грн.;
- заборгованість за пенею та комісією 3776,93 грн.;
- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;
- штраф (процентна складова) 3932,13 грн.
Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання споживчого кредиту, не повертає позивачу кредит, представник позивача просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Ухвалою судді від 29 травня 2018 року відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.28).
Відповідач ОСОБА_2 про розгляд даної справи була повідомлена у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с.31). Однак відповідач відзиву на позов не надала та жодних заяв або клопотань від неї до суду не надходило.
Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди представника позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом, 29 серпня 2007 року ОСОБА_2 (прізвище якої на той час було Дорофєєва) М.Ю. на підставі Заяви позичальника № б/н отримала від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7,8).
Судом також встановлено, що зазначений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача ОСОБА_2 на надання їй Банком відповідної платіжної картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі.
Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитом перед АТ «ПриватБанк», яка станом на 28 лютого 2018 року складає 83 074,76 грн. з яких:
- заборгованість за кредитом 4989,84 грн.;
- заборгованість по процентам за користування кредитом 69 875,86 грн.;
- заборгованість за пенею та комісією 3776,93 грн.;
- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;
- штраф (процентна складова) 3932,13 грн.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит,будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
У звязку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобовязання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, тому позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
Разом із цим, у справі, що розглядається, суд звертає увагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог не містить підпису відповідача (а.с. 9-14). У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними Умовами була ознайомлена відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили відповідальність при порушенні договірних зобовязань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобовязання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи.
Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву.
При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відтак, суд вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).
Враховуючи наведені обставини, суд приходить висновку, що вимоги АТ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню за кредитним договором № б/н від 29 серпня 2007 року лише заборгованість за тілом кредиту 4989,84 грн. (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 84 коп.) та нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 69 875,86 грн. (шістдесят дев'ять тисяч вісімсот сімдесят п'ять грн. 86 коп.), а разом до стягнення 74 865,70 грн. (сімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят п'ять грн. 70 коп.).
Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь АТ КБ "ПриватБанк" в сумі 1 762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268,280 ЦПК, 6,11,526, 625,629 ЦК України, суд
Позов Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного Товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 серпня 2007 року в сумі 74 865,70 грн. (сімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят п'ять грн. 70 коп.), яка складається з наступного:
- заборгованість за кредитом 4989,84 грн.;
- заборгованість по процентам за користування кредитом 69 875,86 грн.;
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного Товариства ОСОБА_1 банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1 762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2019 року.
Суддя: ОСОБА_3