Єдиний унікальний номер 219/1014/18 Номер провадження 22-ц/804/425/19
Категорія: 48 Номер провадження 22-ц/804/425/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В.,Будулуци М.С.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Артемівського міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року (ухваленого під головуванням судді Погрібної О.В.) у справі №219/1014/18 за позовом ОСОБА_1, який є законним представником та діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в її інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_7; ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа- управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім'єю та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах її неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та в своїх інтересах звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого ОСОБА_1 посилався на те, що від першого шлюбу він має чотирьох дітей, які проживають з ним.

26.12.2008 року ОСОБА_1 уклав шлюб зі ОСОБА_6. ОСОБА_6 від попереднього шлюбу має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Від спільного шлюбу вони мають сина - ОСОБА_2.

Після укладення шлюбу вони разом зі своїми дітьми стали проживати разом однією сім'єю та вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_9.

В зв'язку з проведенням антитерористичної операції вони були вимушені покинути свій будинок та переїхати до с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області, де проживають всією сім'єю.

Його старший син-ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_1, був студентом ІІІ курсу Селидівського гірничого технікуму. Під час навчання його було направлено на виробничу практику на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». ОСОБА_10 був зареєстрований як переселенець у м. Селидове, де на час навчання жив у будинку разом зі своєю бабусею - ОСОБА_11, але на вихідні та святкові дні приїжджав додому, де проживає його сім'я, у с. Яковлівка.

Під час проходження практики, ІНФОРМАЦІЯ_16 з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_9 загинув. У зв'язку з цим було складено акт № 55а від 28 жовтня 2016 року за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а 03 листопада 2016 року також складено акт спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком за вказаних обставин.

Фондом соціального страхування йому як батькові загиблого були призначені та виплачувалися відповідні страхові виплати. Потім платежі були припинені з причини не підтвердження факту його спільного проживання із сином.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 26.05.2017 року було встановлено факт

проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_10 по день смерті останнього, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_16 за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачі вважають, що згідно ч.2 ст. 1168 Цивільного кодексу України мають право на встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно на відшкодування моральної шкоди. Факт проживання однією сім'єю позивачів з загиблим ОСОБА_12 підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Соледарською міською радою, актом про фактичне проживання померлого та показаннями свідків.

Просили встановити факт проживання однією сім'єю зі ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_16 за адресою : АДРЕСА_3 а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9 по 200 000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди, а усього 1 400 000 грн..

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 в інтересах його неповнолітніх дітей та ОСОБА_6 в інтересах її неповнолітніх дітей та в її інтересах задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9 зі ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті останнього,ІНФОРМАЦІЯ_16.

З ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, стягнуто по 100 000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди;

на користь ОСОБА_6 стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн..

Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» - адвокат Пишна В.Г. просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд невірно витлумачив зміст ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» без її системного зв'язку з іншими нормами законодавства. А саме суд не врахував, що ця норма не дає загального поняття «сім'я», а лише вказує яку сім'ю необхідно вважати багатодітною для цілей, визначених саме цим законом. Суд не врахував, що крім факту навчання на денній формі до досягнення 23 років є інші критерії та ознаки проживання однією сім'єю.

Суд першої інстанції не врахував те, що загиблий фізично не мав можливості проживати за адресою: АДРЕСА_4, оскільки навчався в технікумі в м. Селидове, тобто основний час (по день смерті) він мешкав за адресою своєї бабусі в м. Селидове, де харчувався та задовольняв побутові потреби, отримував медичні послуги , а ці ознаки підпадають під ознаки сімейних (родинних) стосунків з особами, які мешкали в цій квартирі. Посилаючись на п.6 Рішення Конституційного Суду України «Про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» від 03.06.1999 року №5-рп/99 та ст.3 СК України, вважає, що обов'язковою умовою визнання позивачів членами сім'ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла,

його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тому, в судовому засіданні суд не встановив ні сам факт спільного проживання, ні факт ведення спільного господарства з іншими позивачами.

Свідки з боку позивачів визнали, що переважним місцем проживання загиблого ОСОБА_12 під час навчання, практики та по день смерті було м. Селидове. В іншій частині свідчення не містять відомостей про факти, а містять лише оціночні судження свідків. Крім того, місцем свого постійного проживання та реєстрації сам загиблий ОСОБА_12 вказував в м. Селидове, про що він вказував в особовій картці при прийомі на роботу, в органах соціального захисту населення, в навчальному закладі та медичних документах.

Досягши повноліття, загиблий ОСОБА_12 свідомо здійснював свої права та самостійно визначав своє місце проживання. Зазначене підтверджується довідкою від 09.06.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Відповідно до цієї довідки на ім'я ОСОБА_1 вказано переміщених разом з ним неповнолітніх осіб, а саме ОСОБА_14, ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Відомості про ОСОБА_12, якому на той час не виповнилось 18 років, у даній довідці відсутні, що свідчить про те, що він вже проживав зі своєю бабусею в м. Селидове, що підтверджено відповіддю Управління соціального захисту населення №1899/0117/02-2 від 05.05.2018 року, в якій зазначено, що ОСОБА_12 звертався до управління з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до цієї заяви ОСОБА_12 власноруч зазначив адресу свого фактичного проживання: АДРЕСА_5.

Зі змісту позову та ухвали про відкриття провадження, пояснень третьої особи та повісток про виклик до суду вбачається, що спочатку подали позовну заяву 6 позивачів про встановлення факту проживання однією сім'єю. Однак, потім 27.04.2018 року до суду була подана уточнена позовна заява, в якій кількість позивачів збільшено до 7 осіб за рахунок того, що ОСОБА_6 в уточненій позовній заяві зазначена не тільки як представник 4 неповнолітніх дітей, а є самостійним окремим позивачем. Вказана обставина є порушенням ч.3 ст. 49 ЦПК України, оскільки позивачами фактично було змінено підставу та предмет позову. Внаслідок подачі уточненої позовної заяви в підставах позову з'явились обставини, які свідчать про розмір, глибину та характер моральних страждань, а в предметі позову додалась нова вимога про стягнення сум моральної шкоди. Вказана уточнена позовна заява фактично є новою позовною заявою, яку подано без судового збору та яку розподілено між суддями поза автоматизованої системи розподілу справ.

Також вважає, що сума, яку стягнуто судом на користь всіх позивачів, а особливо на користь ОСОБА_6, визначена в порушення ст.23 ЦК України, оскільки не відповідає критеріям розумності та справедливості, а тому визначена без врахування інших обставин, які мають істотне значення.

Такими іншими обставинами, які мають істотне значення та які свідчать про характер та глибину моральних страждань ОСОБА_6 є те, що вона не є матір'ю загиблого ОСОБА_12, оскільки рідна його мати померла. Тому, не зрозуміло чому на її користь судом було стягнуто вдвічі більшу суму, ніж стягнуто на користь інших позивачів. Вважає, що ОСОБА_6 зловживала процесуальними правами, але суд не врахував цієї обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Гуревич Р.Г. просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що підтвердженням того факту, що загиблий ОСОБА_12 проживав однією сім'єю з позивачами є довідка №173 від 27.03.2017 року , видана Соледарською міською радою , відповідно до якої ОСОБА_12 на момент смерті проживав за адресою : АДРЕСА_6

Також даний факт підтверджується актом про фактичне проживання померлого від 03.05.2017 року, виданого Соледарською міською радою. Окрім цього, даний факт підтверджено показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні. Тому, у суду були всі правові підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю позивачів і загиблого ОСОБА_12.

Вважає, що суд врахував всі обставини та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності

правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди. Розмір моральної шкоди має лише умовний характер та її розмір достатнім.

Вказує, що ОСОБА_6, виступаючи не лише як представник ОСОБА_7 ,а як окремий позивач шляхом подачі уточненої позовної заяви в рамках даної цивільної справи, діяла в рамках процесуального законодавства, а саме ч.2 ст.50 ЦПК України, оскільки в даному випадку вказані в цій статті критерії повністю відповідають правовідносинам, які склались між сторонами по справі, предметом спору є спільні права позивачів по справі і обов'язки відповідача.

В судове засідання з'явився ОСОБА_1, ОСОБА_6 та їх представник -адвокат Гуревич Р.Г., представник ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» - адвокат Пишна В.Г..

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної чи юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Частинами 2, 4 ст. 3 СК України закріплено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Членів сім?ї пов?язують взаємні права та обов?язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім?ї.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5- рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_16, що підтверджується свідоцтвом про народження. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_17

У ОСОБА_12 були рідні брати та сестри: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується свідоцтвами про народження.

26 грудня 2008 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_17, про що зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації актів цивільного стану. Від шлюбу мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_18.

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 09.06.2015 року, ОСОБА_6 перемістилась з тимчасово окупованої території разом з дітьми, які не досягли 18 річного віку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_18 в АДРЕСА_7.

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 09.06.2015 року, ОСОБА_1 перемістився з тимчасово окупованої території разом з дітьми, які не досягли 18 річного віку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_19

народження, з ОСОБА_18 в АДРЕСА_7.

В довідці про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 09.12.2015 року зазначено, що ОСОБА_12 перемістився з тимчасово окупованої території с. Олександрівки та місцем проживання є : АДРЕСА_1.

14.06.2016 року зі ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_2, який був студентом 3 курсу Селидівського гірничого технікуму, стався нещасний випадок на виробництві під час проходження ним виробничої практики в ПАТ «ШУ «Покровське», в результаті чого наступила смерть останнього, що підтверджується актом № 55а від 03 листопада 2016 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Суд першої інстанції встановив, що померлий ОСОБА_12 був сином ОСОБА_1, пасинком ОСОБА_6, братом -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2.

В цій же сім'ї проживають діти ОСОБА_6 від іншого шлюбу - ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 26 травня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 проживав однією сім'єю з його сином ОСОБА_12, який навчався в гірничому технікумі по день смерті останнього, а саме по14 червня 2016 року, за адресою: АДРЕСА_8.

За вказаною адресою разом із ОСОБА_1 за вказаною адресою проживають його дітиОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3; його дружина-ОСОБА_22 та її діти від іншого шлюбу - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_14 та ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_20.

Бахмутським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області ОСОБА_1 було виплачено одноразову допомогу на сім'ю у зв'язку зі смертю на виробництві ОСОБА_12 145000 грн. та призначено щомісячну страхову виплату ОСОБА_1 по догляду за братом загиблого ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_15,який не досяг восьмирічного віку.

Також за рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 11 січня 2017 року з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 стягнуто у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн..

Оскільки рішенням Артемівського міськрайонного суду від 26 травня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 проживав однією сім'єю з його сином ОСОБА_12, який навчався в гірничому технікумі по день смерті останнього, а саме по14 червня 2016 року, за адресою: АДРЕСА_8, за вказаною адресою проживають і всі інші позивачі по справі, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачі та померлий ОСОБА_12 фактично проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_10 а тому відповідно до статті 1168 ЦК України вони мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх пасинка та брата.

Та обставина, що відповідач не створив безпечних умов праці, що стало причиною нещасного випадку з потерпілим ніким не оспорюється.

Заявляючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю із загиблим,представники позивачів зазначали, що встановлення такого факту їм необхідне для відшкодування їм моральної шкоди. В обґрунтування спричинення моральної шкоди, представники неповнолітніх позивачів посилалися на те, що маленькі брати та сестри втратили брата, якого вони дуже любили. Смерть брата завдала їм дуже багато душевних страждань. ОСОБА_6 сприйняла смерть ОСОБА_10 як рідного сина, оскільки займалася його вихованням і фактично замінила йому рідну матір,у зв'язку із чим пережила нервовий зрив.17.10.2017 року у неї із чоловіком народилася дитина і їй гірко усвідомлювати,що маленький синочок вже ніколи не зможе побачити свого загиблого брата.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі достатньо аргументували свої

моральні страждання,спричинені смертю ОСОБА_10, якого не можливо повернути.

Виходячи з положень статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що моральна шкода не є повним відшкодуванням понесеної втрати, а має суто умовний вираз.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Між тим, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обмежився узагальнюючими фразами, без посилання на конкретні обставини справи та надані докази відносно кожного із позивачів, та належним чином не обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на корись позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн. та неповнолітнім братам, сестрам по 100000 гривень відповідно.

Судом не враховано глибину, характер та обсяг душевних страждань кожного із позивачів,конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачів.

Визначений судом першої інстанції позивачам розмір грошової компенсації за моральну шкоду не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи принципи розумності і справедливості та з огляду на фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає доцільним зменшити розмір моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачів, апеляційний суд виходить із конкретних обставин по справі, з урахуванням характеру, обсягу, глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивачів, яких вони зазнали та зазнають внаслідок смерті брата та пасинка, що є незворотнім, та того, що смерть брата та пасинка не потягла за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя позивачів, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 не є матір'ю та усиновлювачем ОСОБА_12, вона та її діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали з загиблим ОСОБА_12 не тривалий час, оскільки шлюб між батьком ОСОБА_10 -ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано в грудні 2008 року. ОСОБА_10 з вересня 2013 року став навчатися в гірничому технікумі та проживати у своєї бабусі в м.Селидові, що не оспорюється сторонами, за місцем проживання батька приїздив на канікули на короткий проміжок часу. На час травмування був повнолітнім.

Питання про усиновлення нею ОСОБА_12 не вирішувалося, так як він отримував пенсію у зв'язку зі смертю своєї матері. Матеріальної підтримки від ОСОБА_12 ні вона ні її діти від іншого шлюбу теж не отримували. Діти проживають із матір'ю та відчимом і у зв'язку із смертю ОСОБА_10 у їх життєвих стосунках не відбулося ніяких змін. ОСОБА_19 не тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації їх життя.

Розмір моральної шкоди для відшкодування ОСОБА_6 судом першої інстанції визначено на рівні з розміром, який виплачений батькові загиблого. А розмір моральної шкоди для відшкодування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначено на рівні з

розміром моральної шкоди для братів та сестер загиблого, що є надмірно великим та підлягає зменшенню.

З урахуванням нетривалості проживання в одній сім'ї з загиблим (протягом 4,5 років) та того, що у зв'язку із смертю пасинка у життєвих стосунках ОСОБА_6 та

життєвих стосунках її дітей- ОСОБА_23 та ОСОБА_8 не відбулося настання істотних вимушених змін, визначений судом розмір морального відшкодування є надмірно великим та підлягає зменшенню до 20000 грн. та до 2000 грн. відповідно.

Брат загиблого ОСОБА_3 та сестри - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент смерті ОСОБА_10 були неповнолітніми, проживали разом з батьком та були на його утриманні. Матеріальної допомоги від ОСОБА_19 вони не отримували, так як він сам лише на момент травмування досяг 18 років. Моральні страждання дітей, які зумовлені емоційними переживаннями з приводу втрати брата, у зв'язку із його загибеллю не потягли необхідності зміни звичайного способу їх життя.

З урахуванням глибини, характеру та обсягу заподіяних моральних страждань у зв'язку із смертю брата, та того, що в результаті смерті брата, якому на момент смерті виповнилося 18 років, не змінився звичний уклад їх життя, для них не відбулося істотних вимушених змін у їх житті,спричинених смертю ОСОБА_10, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь моральних страждань і переживань позивачів, завданих втратою брата, розмір стягнутої на їх користь моральної шкоди по 100000 грн. також підлягає зменшенню до 10000 грн. кожному.

Малолітній ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_21, в вересні цього ж року брат ОСОБА_19 виїхав навчатися в гірничому технікумі до м.Селидове, на момент смерті брата ОСОБА_2 виповнилося лише 3 роки, що в силу малолітнього віку та не розуміння події, що сталася, глибина та характер моральних страждань порівняно з іншими братами та сестрами, є значно меншими, звичний уклад його життя не змінився, він як був так і залишився на утриманні своїх батьків, а тому визначений судом розмір не відповідає обсягу заподіяних моральних страждань і підлягає зменшенню до 5000 грн..

Посилання судом першої інстанції в мотивувальній частині на Закон України »Про охорону дитинства», яким визначено поняття багатодітної сім'ї, як на підставу для встановлення факту проживання загиблого з позивачами, є помилковим, так як в даному випадку не має правового значення, оскільки підставою для відшкодування моральної шкоди є визначення сім'ї в розумінні ст.3 Сімейного Кодексу України. Однак це не вплинуло на правильність судового рішення,а тому таке посилання слід виключити із мотивувальної частини рішення як зайве.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутих сум.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, та зміну рішення суду в частині стягнутих сум, то підлягає зміні рішення суду в частині стягнутого судового збору з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави. Із задоволеної суми позовних вимог підлягає сплаті судовий збір в розмірі 2483,90 грн.,оскільки відповідачем при подачі апеляційної скарги було сплачено судовий збір в сумі 2114,40 грн., то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 369,50 грн..

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367,368, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди та розміру судового збору змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» моральну шкоду на користь:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в розмірі по 10000 (десять тисяч) грн. кожному;

ОСОБА_2 в розмірі 5000(п'яти тисяч) грн.;

ОСОБА_6 в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) грн.;

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в розмірі по 2000 (дві тисячі) грн. кожному.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в розмірі 369,50 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Судді: