Справа № 752/7747/16-ц
Провадження №: 2/752/226/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з останньої на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 49 117,73 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року здійснено поділ спільного майна подружжя, зокрема, поділено автомобіль «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, виділено йому та ОСОБА_2 по 1/2 частині.

Оскільки частки співвласників вказаного автомобіля в натурі не можуть бути виділені, а відповідач використовує автомобіль повністю, він не може в повній мірі розпоряджатись своїм майном, в зв'язку з чим просить стягнути компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив. Вказав на те, що автомобіль перебуває у позивача, відповідач не має посвідчення водія, навиків керування автомобілем, місцезнаходження останнього їй також не відомо. Позов про компенсацію вартості 1/2 части автомобіля нею не ініціювався з огляду на поганий стан здоров'я, скрутне матеріальне становище. останнє також просив суд врахувати при ухваленні судового рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши позовну заяву, дослідивши надані докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Співвласник майна, який бажає виділу своєї частки шляхом стягнення грошової компенсації, може заявити такі вимоги виходячи з положень ст. 364 ЦК України.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники, при здійсненні зазначених правомочностей, мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Отже, якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його господарському призначенню, майно присуджується одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого набули майно, а саме: транспортний засіб «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року здійснено поділ спільного майна подружжя, зокрема, поділено автомобіль «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині автомобіля кожному. Рішення набрало законної сили.

З мотивувальної частини зазначеного рішення суду вбачається, що судом встановлено, що вартість автомобіля складає суму в розмірі 50 000,00 грн.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 82 ЦПК України).

В ході розгляду справи стороною відповідача заперечувалось, що автомобіль перебуває у її використанні з огляду на те, що вона не має посвідчення водія, навиків керування автомобілем, місцезнаходження автомобіля їй також не відомо.

Проте, вказані твердження відповідача судом оцінюються критично з огляду на їх недоведеність в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, судом до уваги не приймаються та повністю спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, згідно висновку ст. о/у Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві від 09.12.2014 року, складеного за наслідками розгляду матеріалів СО № 48669 від 02.12.2014 року за заявою ОСОБА_1 про відсутність автомобіля «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на місці, де він його припаркував, вбачається, що автомобіль «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 забрала ОСОБА_2, так як триває процес щодо розлучення та поділу майна (а.с. 19).

Згідно висновку начальника СВКП Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 09.12.2014 року, складеного за наслідками розгляду матеріалів за зверненням ОСОБА_3. щодо неправомірних дій у відношенні ОСОБА_1, а саме: незаконного заволодіння у листопаді 2014 року автомобілем марки «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вбачається, що автомобіль «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 забрала колишня дружина - ОСОБА_2, оскільки на той час здійснювалось слухання у Голосіївському районному суді м. Києва за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні (а.с. 188).

Згідно листа ТСЦ 0541 Регіонального СЦ у Вінницькій області МВС України № 31/2-11338 від 01.12.2016 року в період з 2007 року по жовтень 2016 року перереєстрація транспортного засобу «ВАЗ-21118», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, не здійснювалась, власником являється ОСОБА_1 (а.с. 84).

Адвокатом позивача - ОСОБА_3 згідно Закону України «Про адвокатуру» було опитано гр. ОСОБА_4, який пояснив, що є рідним братом ОСОБА_2 Остання у 2006 році уклала шлюб із ОСОБА_1, під час якого у 2007 році ними було придбано автомобіль «ВАЗ-21118 Калина» золотистого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1. У 2014 році сестра почала сваритись з чоловіком, а наприкінці 2014 року вони вже почали проживати окремо. Після того, як вони роз'їхались, від ОСОБА_1 йому стало відомо, що автомобіль забрала його сестра. У 2015 році під час відвідування свої Батьківщини, а саме: будинку бабусі АДРЕСА_2, у гаражі він побачив автомобіль Лада-Калина, державний номерний знак НОМЕР_1, який купувала його сестра та її чоловік - ОСОБА_1

Суд звертає увагу на те, що відповідач з урахуванням наявних у справі доказів, не була позбавлена можливості на спростування вказаних вище доводів позивача. Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідач останнього не здійснила.

З огляду на викладене, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, проте, в розмірі 25 000,00 грн., визначених виходячи із вартості автомобіля, встановленого рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року, оскільки розмір компенсації - 49 117,73 грн., визначений позивачем при зверненні до суду, не доведений останнім належними та допустимими доказами.

При цьому, суд вважає, що стягнення грошової компенсації з відповідача на користь позивача та визнання за ОСОБА_2 права власності на належну позивачу 1/2 частину автомобіля «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 буде відповідати інтересам останньої з огляду на її позицію, котра була нею висловлена при розгляді судом справи про поділ майна, за наслідком якої було ухвалено Голосіївським районним судом м. Києва рішення від 12.11.2015 року, де остання наполягала на необхідності користування автомобілем з причин догляду та виховання дитини.

В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12-13, 77-81, 211, 228, 235, 258-259, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 25 000,00 грн. (двадцять пять тисяч гривень 00 копійок).

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_3;

Відповідач - ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3, адреса: 03127, АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.05.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко