Справа № 490/3404/15-ц Головуючий суду першої інстанції Чулуп О.С.
Провадження № 22-ц/812/1093/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2019 року про повернення скарги, постановлену під головуванням судді Чулуп О.С., в приміщенні цього ж суду, за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент ДВС) про винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та зобов`язання поновити виконавче провадження,

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2019 року ОСОБА_1 , який діяв через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову головного державного виконавця Департаменту ДВС Канцедала О.О. про повернення виконавчого документу стягувачу від 24 квітня 2017 року та зобов`язати поновити виконавче провадження № 53774481.

Доводи скарги обґрунтовував тим, що у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 53774481 з примусового виконання виконавчого листа № 490/3404/15-ц, виданого 15 лютого 2017 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 436 917, 03 грн. та 4 019, 40 грн. судового збору.

24 квітня 2017 року, винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З огляду на істотні зміни обставин для скаржника, зокрема, вирішення питання виплати заборгованості новому кредитору, існує об`єктивна необхідність відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, у зв`язку з тим, що скаргу підписано особою, яка не мала права її підписувати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє через свого представника ОСОБА_2 , просив ухвалу суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що приписами ч.ч. 1 - 2 ст. 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки; обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері, а також на те, що право підпису заяви, що подається до судових органів жодною нормою жодного нормативно-правового акту не визначена як окрема дія або окреме повноваження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Частина ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини також гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Отже, цей пункт втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» 2002 рік).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скарга підлягає поверненню, оскільки підписана представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності від 20 листопада 2018 року, зі змісту якої не вбачається право представника ОСОБА_2 підписувати заяву від імені заявника ОСОБА_1 .

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли, зокрема, заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частинами 1-2 ст. 64 ЦПК України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Департаменту ДВС в рамках виконавчого провадження № 53774481.

На підтвердження своїх повноважень представника додав до скарги копію нотаріально посвідченої довіреності від 20 листопада 2018 року, строком дії до 20 листопада 2019 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2392, відповідно якої, певним особам, зокрема, ОСОБА_2 , надано право вчиняти в інтересах ОСОБА_1 наступні дії: знайомитися з матеріалами судових справ; робити з них витяги; знімати копії, подавати від його імені заяви по суті справи, в тому числі позовні заяви та відзиви на позовні заяви, брати участь у засіданнях суду, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, подавати заяви по суті справи, апеляційні та касаційні скарги на рішення суду, скарги на дії державного виконавця, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань інших учасників судового процесу та спростовувати їх доводи, отримувати постанови, ухвали, накази суду, оскаржувати рішення, ухвали та постанови суду, представляти інтереси в органах державної виконавчої служби, сплачувати від імені довірителя та одержувати у разі їх повернення судовий збір та інші платежі пов`язані із реалізацією повноважень за цією довіреністю, отримувати інформацію з Єдиного реєстру боржників, а також виконувати усі інші юридично значимі дії, пов`язані з реалізацією повноважень за цією довіреністю.

Таким чином, ніяких обмежень повноважень ОСОБА_3 Є. ОСОБА_4 . щодо підписання скарги на дії державного виконавця довіреність не містить.

На час звернення до суду зі скаргою ця довіреність не скасована та не визнана недійсною.

За такого, у представника позивача ОСОБА_2 були повноваження на підписання та подання даної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що подана скарга підлягає поверненню скаржнику.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України у разі порушення судом норм процесуального права ухвала суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року