П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Київ

Справа №754/4142/18-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 30 січня 2019 року

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_5 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Лісовською О.В. 12 жовтня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2018 року в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №754/4142/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/1994/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У березні 2018 позивач ОСОБА_5 звернулася до відповідача ОСОБА_3 з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 29 березня 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю пасажирського мікроавтобусу Фольцваген ЛТ 35, яким керував відповідач ОСОБА_3 Винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. Внаслідок ДТП позивач отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Крім того, позивачці завдана моральна шкода.

Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати завдану шкоду, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 74681,90 грн., моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 74681, 90 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1246, 82 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати заочне рішення в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що суд в повній мірі не врахував обставини про які було заявлено в суді, не врахував того, що тяжкі ушкодження здоров'ю не відновлені, позивач перенесла тяжкі неодноразові операції, в результаті чого зазнала неоцінених моральних страждань.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_5, підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, вироком Диканського районного суду Полтавської області від 20 травня 2015 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Вироком встановлено, що 29 березня 2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фольксваген ЛТ 35, порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, при цьому не впорався із керуванням та допустив з'їзд в праве узбіччя дороги з послідуючим перекиданням транспортного засобу.

У результаті ДТП ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому лівої лопатки, закритого перелому лівої ключиці, забою м'яких тканин грудної клітини, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Як убачається із письмових матеріалів справи, внаслідок отриманих травм позивачка перебувала на лікуванні, а саме:

у стаціонарі хірургічного відділення Диканської центральної районної лікарні з 29.03.2015 року по 30.03.2015 року, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 30.03.2015 року;

на стаціонарному лікуванні Миргородської центральної районної лікарні з 30.03.2015 по 05.04.2015, що підтверджується витягом із медичної карти стаціонарного хворого № 2363/260;

на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої допомоги з 14.04.2015 року по 21.04.2015 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1075;

на стаціонарному лікуванні в ДЗ «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров'я України», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 657;

на стаціонарному лікуванні Комунального некомерційного підприємства «Консультативно- діагностичний центр Святошинського району м. Києва».

Також діями відповідача позивачці були завдані матеріальні збитки, що складаються з витрат, пов'язаних з лікуванням, що підтверджується письмовими доказами, (а.с. 48-86), та становлять 74681,90 грн.

Отримані позивачкою матеріальні збитки складається з:

витрат на придбання ліків у розмірі 29853,04 коп., що підтверджується відповідними чеками;

недоотриманої заробітної плати у період тимчасової непрацездатності у розмірі 28952, 00 грн., що підтверджуються листками непрацездатності (а.с. 68-71). Вказана сума не була виплачена позивачці ані роботодавцем ані Фондом соціального страхування України, що підтверджується відповіддю на запит суду Фонду соціального страхування України. Внаслідок тривалого розгляду здоров'я позивачка втратила постійне місце роботи в ТОВ «Захід Сервіс», в якому вона займала посаду генерального директора;

витрат, понесених позивачкою у зв'язку із санаторно-курортним лікуванням, у розмірі 14532, 00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та фіскальними чеками;

витрати на придбання проїзних документів, що підтверджується відповідними письмовими доказами, у розмірі 1186, 00 грн.

Факт заподіяння матеріальних збитків позивачу також підтверджується показаннями свідка, допитаного в судовому засіданні за клопотанням представника позивача, який зазначав, що ОСОБА_5 є його матір'ю, після ДТП він забирав маму з лікарні і перевозив у Міргород, а потім до Києва. Коли робили матері операції, всі ліки доводилося оплачувати самим. Мама після ДТП мала тяжкі наслідки, а її стан погіршився.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. З ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.

Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як убачається зі змісту вироку Диканського районного суду Полтавської області, ОСОБА_5 в межах розгляду кримінальної справи не зверталася із відповідним цивільним позовом. Звернулася в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки їй була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачем заподіяння їй відповідачем матеріальної шкоди і в цій частині рішення суду не оскаржувалось.

Задовольняючи позов у частині відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України та стягуючи з відповідача 50000 гривень, суд першої інстанції виходив із тривалості страждань позивача в зв'язку із завданням тілесних ушкоджень.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 є правильним, про те, розмір відшкодування в сум 50000 гривень, з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, обставин справи та вимушених змін у житті, зокрема, тяжкості тілесних ушкоджень, тривалості лікування не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, збільшивши розмір моральної шкоди що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, обставин справи та вимушених змін у житті позивача з 50000 гривень до 100000 гривень, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 з 50000 гривень до 100000 гривень.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна