ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4111/18 Головуючий суддя І інстанції Назаренко О. В.
Провадження № 22-ц/818/3726/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Назаренко О.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Русько-Тишківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_2 подала до суду позов до Русько-Тишківської сільської ради та просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,45 га розташовану на території Русько- Тишківської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається зокрема, із земельної ділянки розташованої на території Русько-Тишківської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. У встановлений законом строк, позивач звернулась до Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим, була відкрита спадкова справа № 58129507, номер у нотаріуса 989/2015 від 28.10.2015. Однак, в подальшому під час виготовлення документації для нотаріального посвідчення факту прийняття спадщини, стало відомо, що Державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 №704910 не внесений у Книгу записів державних актів на право приватної власності на землю, хоча в останньому міститься відповідна відмітка.

У зв`язку із чим спадкоємець не може належним чином підтвердити факт належності права власності померлій ОСОБА_3 вказаної земельної ділянки, що унеможливлює прийняття спадщини через звернення до нотаріальної контори, оскільки фактично відсутній повний пакет документів, що підтверджує таке право власності.

Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2018 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 до Русько-Тишківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Визнано за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою в АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,45 га розташовану на території Русько- Тишківської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вказав, що судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та із неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.

Зазначив, що після набрання даним судовим рішенням законної сили ОСОБА_2 звернулась із позовною заявою до ОСОБА_1 з вимогою про скасування рішень Русько-Тишківської сільської ради щодо земельної ділянки, переданої йому у власність, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :00:004:0728, загальною площею 0,45 га. Провадження у справі в суді першої інстанції було відкрито 01.04.2019. Позовну заяву ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що вона є власницею земельної ділянки на підставі вищевказаного рішення суду першої інстанції у справі № 635/41 11/18 ініціювала процедуру присвоєння кадастрового номеру, під час якої був встановлений перетин начебто належної їй земельної ділянки із земельною ділянкою ОСОБА_1 (кадастровий номер :00:004:0728). В обґрунтування позовних вимог позивачем надане вищевказане рішення Харківського районного суду Харківської області від 17.12.2018 у справі № 635/4111/18 та копія позовної заяви з планом земельних ділянок, які перетинаються між собою.

Послався на те, суд першої інстанції не звернув уваги, що спадкодавець - мати позивача за своє життя не зареєструвала державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 № 704910 на земельну ділянку загальною площею 0.45 га, розташовану на території Русько- Тишківської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення-для ведення особистого підсобного господарства. Оскільки спадкодавець за життя не провела державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку відповідно до вимог чинного на той момент законодавства, це майно не належить до складу спадщини. Будь-яких доказів на підтвердження достовірності даного державного а кіт позивачем не надано.

На підтвердження доводів скарги надав нові докази по справі:

1. Лист Циркунівської сільської ради (правонаступник Русько-Тишківської сільської ради) № 02- 09/949 від 10.06.2019 про те, що рішення Русько-Тишківської сільської ради про передачу у власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки в АДРЕСА_1 . цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, у них не зберігається, а також відсутня інформація, чи приймалося таке рішення. Вказана інформація зберігається на даний час в Архівному відділу Харківської райдержадміністрації.

2. Лист Архівного відділу Харківської райдержадміністрації № 01-36/127 від 06.06.2019 про те, що державний акт серія Р1 № 704910 на земельну ділянку загальною площею 0.45 га. розташовану на території Русько-Тишківської сільської ради. АДРЕСА_1 . цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, виданий ОСОБА_3 , та документація із землеустрою щодо даної земельної ділянки до архівного відділу не передавались та не зберігаються (копія відповіді додається).

3. Лист Державного архіву Харківської області від 06.06.2019 № 0129/201 про те, що державний акт серія Р1 № 704910 на земельну ділянку загальною площею 0,45 га, розташовану на території Русько-Тишківської сільської ради. АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, виданий ОСОБА_3 , рішення, на підставі якого даний акт було видано та документація із землеустрою щодо даної земельної ділянки до архіву не надходили.

4. Лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.06.2019 № 29-20-9.2-4578/0/19-19 про те, що відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право приватної власності на землю на території Русько-Тишківської сільської ради обліковується запис про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 704910, який зареєстрований за № 2174 для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,4156 га за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я іншого громадянина, а не спадкодавця - матері позивача. При цьому на ім`я ОСОБА_3 було видано інший державний акт серія Р1 № 704913, зареєстрований за № 2050 на іншу земельну ділянку: для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0.1500 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що жодний орган державної влади чи місцевого самоврядування, а також архівні установи не підтвердили факт видачі громадянці ОСОБА_3 державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 704910 на земельну ділянку загальною площею 0,45 га, розташовану на території Русько- Тишківської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. Навпаки, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області підтверджує, що державний акт (з таким номером та серією) був виданий іншій особі на іншу земельну ділянку.

Крім того, поданий відповідачем до суду першої інстанції відзив на позовну заяву з визнанням позову був підписаний особою, чиї повноваження не підтверджені відповідною довіреністю. При цьому суд першої інстанції безпідставно не дослідив наявні у справі докази та не звернув уваги, що додана позивачем до справи копія рішення виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області № 217 від 11 грудня 2001 року про передачу у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,45 га не є належним доказом, оскільки власником зазначено іншу особу, ОСОБА_4 , а не матір позивача - ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, позивач зазначила, що учасником справи булу районна рада, що приймала рішення щодо надання спірної земельної ділянки у власність її спадкодавцю, та у них не було жодних заперечень щодо дійсності Державного акту про права власності на землю, який не скасований.

Зауважила, що ОСОБА_3 безперешкодно користувалась спірною земельною ділянкою.

Послалась на те, що оскаржуваним рішенням не вирішено питання про права чи інтереси апелянта, оскільки він не є учасником спадкових відносин.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, згідно ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта - адвоката Залеської А.С., представників позивача - адвокатів Михайлова Н.С., Пекареніна А.А., перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України дослідила нові докази, які апелянт не міг надати до суду першої інстанції з огляду на його не залучення до розгляду справи, що є поважною причиною та виключною обставиною, і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Наведеній нормі цивільного процесуального права оскаржене рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд свої висновки мотивував тим, що позивачем доведено факт належності спірної ділянки спадкодавцю - матері позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та, що у позивача є підстави для спадкування.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до копії позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , який був заявлений до Харківського районного суду Харківської області 05.03.2019 про визнання рішення органу місцевого самоврядування від 27.10.2017 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки незаконним та його скасування, визнання незаконним та скасування права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :00:004:0728 та доданого до нього копії ухвали про відкриття провадження у справі № 635/1791/19, копії рішення Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 27 жовтня 2017 року про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 ; витягу з Державного земельного кадастру НВ-019 від 19.02.2019, згідно з яким за апелянтом ОСОБА_1 раніше, ніж було ухвалено оскаржуване рішення суду першої інстанції, 31.10.2017, зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,45 га для ведення особистого селянського господарства за вищевказаною адресою; плану земельних ділянок, - межі спірної в цій справі земельної ділянки перетинаються з земельною ділянкою, яка належить апелянту на праві власності, обидві земельні ділянки мають одну вищевказану адресу (а. с. 106-118).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно ч. 3 ст. 53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Тому колегія суддів вважає доведеним, що оскарженим рішення суду першої інстанції порушені права апелянта, який не був залучений до розгляду справи в якості відповідача у порядку, передбаченому ч. 3 53 ЦПК України. Наведені вище заперечення з цього приводу з боку представників позивача - є безпідставними, оскільки спір виник щодо земельної ділянки, яка за твердженням позивача належала її матері та, відповідно, ввійшла до складу спадкової маси.

Згідно листа Циркунівської сільської ради (правонаступник Русько-Тишківської сільської ради) № 02- 09/949 від 10.06.2019 рішення Русько-Тишківської сільської ради про передачу у власність гр. ОСОБА_3 земельної ділянки в АДРЕСА_1 . цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, у них не зберігається, а також відсутня інформація, чи приймалося таке рішення. Вказана інформація зберігається на даний час в Архівному відділу Харківської райдержадміністрації (а. с. 114).

Листом Архівного відділу Харківської райдержадміністрації № 01-36/127 від 06.06.2019 підтверджується, що державний акт серія Р1 № 704910 на земельну ділянку загальною площею 0.45 га. розташовану на території Русько-Тишківської сільської ради. АДРЕСА_1 . цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, виданий ОСОБА_3 , та документація із землеустрою щодо даної земельної ділянки до архівного відділу не передавались. Такі державні акти до архіву не передаються, а зберігаються у замовника та в органах земельних ресурсів (а. с. 115).

З Листу Державного архіву Харківської області від 06.06.2019 № 0129/201 вбачається, що державний акт серія Р1 № 704910 на земельну ділянку загальною площею 0,45 га, розташовану на території Русько-Тишківської сільської ради. АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, виданий ОСОБА_3 , рішення, на підставі якого даний акт було видано та документація із землеустрою щодо даної земельної ділянки до архіву не надходили.

У Листі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.06.2019 № 29-20-9.2-4578/0/19-19 зазначено, що відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право приватної власності на землю на території Русько-Тишківської сільської ради, записи в яких здійснювались до 29.12.2012 включно, обліковується запис про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 704910, який зареєстрований за № 2174 для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,4156 га за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я іншого громадянина, а не спадкодавця - матері позивача. При цьому на ім`я ОСОБА_3 було видано інший державний акт серія Р1 № 704913, зареєстрований за № 2050 на іншу земельну ділянку: для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 Архівні примірники державних актів на право приватної власності, або користування, які були зареєстровані Русько-Тишкіувською сільською радою до 2003 року, не були передані на зберігання до архіву Управління (а. с. 127).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено у статті 1216 ЦК України.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Часом відкриття спадщини за ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Статтями 1269 та 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції від 02.10.2015.

Суд першої інстанції також вважав встановленим, що після її смерті відкрилась спадщина, яка складається зокрема, із земельної ділянки розташованої на території Русько-Тишківської сільської ради, АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №704910 виданий Русько-Тишківською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення вказаної Ради №217 від 11.12.2001.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_2 є донькою померлої ОСОБА_3 .

У встановлений законом строк, позивач звернулась до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим була відкрита спадкова справа № 58129507, номер у нотаріуса 989/2015 від 28.10.2015.

Однак при цьому суд першої інстанції всупереч вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення не з`ясував, що у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю відсутній запис про державну реєстрацію Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №704910 на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 , який містить відмітку про те, що така реєстрація відбулася за № 2045. Наразі за номером 2045 у Книзі міститься запис про реєстрацію іншого державного акту на іншу особу (а. с. 12, 29 на зв., а.с. 35).

Крім того, суд не звернув уваги і не встановив, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області № 217 від 11 грудня 2001 року було передано у приватну власність спірну земельну ділянку загальною площею 0,45 га ОСОБА_4 , а не матері позивача - ОСОБА_3 .

Згідно Наказу Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» (чинного на час видання Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_3 ), повноваження щодо ведення книги записів державних актів на право приватної власності на землю відносились до юрисдикції органів місцевого самоврядування.

Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки запис про державну реєстрацію Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 704910 на ім`я ОСОБА_3 за номером 2045 не підтверджується записами щодо його державної реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю (громадянами), а у рішенні органу місцевого самоврядування № 217 від 11 грудня 2001 року про надання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства гр. ОСОБА_3 вказано про те, що вказана земельна ділянка передана у приватну власність іншій особі - ОСОБА_4 , - ці докази не відповідають вимогам належності, достовірності і достатності (ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України) для підтвердження того факту, що спірна земельна ділянка увійшла до складу спадкового майна, відносно якого відкрилася спадщина після смерті матері позивача - ОСОБА_3 , що свідчить про недоведеність передбачених нормами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України підстав для визнання права власності за позивачем ОСОБА_2 .

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції було допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до порушеннянорм матеріального та процесуального права, доводи скарги спростовують висновки суду, то на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та відмовляє у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.