Провадження № 2/760/178/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міськрайонного нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати виконавчий напис від 09 жовтня 2017 року, реєстраційний № 9723, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., щодо звернення з нього стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 27 543, 34 гр., таким, що не підлягає виконанню.

Посилається на те, що ним була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 04 січня 2014 року, а відповідачем встановлений ліміт на його картковий рахунок в розмірі 500, 00 гр.

Як споживач банківських послуг він користувався грошовими коштами, наданими банком відповідно до кредитного ліміту.

В 2018 році йому стало відомо, що старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Саковичем С.Ю. 02 березня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55909527 щодо примусового виконання виконавчого напису.

Вважає вчинення виконавчого напису безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги, крім того, нарахування суми заборгованості за кредитом, пені та періоду, за який вона нарахована, здійснено з порушенням вимог законодавства.

Виконавчим написом стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором б/н від 04 січня 2014 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним, у сумі 27 543, 43 гр., зокрема: 6 166, 02 гр. - заборгованість за тілом кредиту; 7 632, 52 гр., - заборгованість за відсотками; 9 844, 80 гр. - заборгованість за пенею, пеня за несвоєчасність сплати боргу від 100, 00 гр. - 900, 00 гр. штрафу, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 000, 00 гр.

Зазначає також, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При зверненні відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені, яка нарахована за невідомий період, оскільки банком не надано відповідний розрахунок, а зазначено лише розмір пені.

Вважає виконавчий напис вчиненим з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Строк, за який проводиться стягнення, становить три роки вісім місяців тринадцять днів, а саме - з 04 січня 2014 року по 17 вересня 2017 року.

Виходячи з цього, вважає, що нотаріусу не було надано всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості у межах строку, за який виконавчий напис може бути видано, оскільки нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Також зазначив, що приватний нотаріус Бондар І.М. під час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення виконавчого напису, не перевірила наявність доказів належного направлення та отримання ним письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача в судове засідання неодноразово не з`являвся, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Направив до суду відзив, в якому проти позову заперечував.

Зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04 січня 2014 року позивач отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом.

Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис позивача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

З виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення - з 04 січня 2014 року по 17 вересня 2017 року, а виконавчий напис вчинено - 09 жовтня 2017 року, тобто в межах трирічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Також зазначив, що на даний час кредитні правовідносини не припинені відповідно до довідки про видачу кредитних карток з терміном до 03/19, а також відповідно до виписки про рух коштів за весь період часу.

Вважає посилання позивача про пропущення строку вчинення виконавчого напису безпідставним.

Також зазначає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірність вимог, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумпція) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності вказаних вище правовідносин, та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до Переліку отримання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, які не потребують нотаріального посвідчення, проводиться на підставі таких документів: оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачем виписки з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості строків їх погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, а тому підстав вважати незаконними дії нотаріуса, немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача.

Крім того, заборгованість по договору виникла 01 листопада 2016 року, а отже право вимоги по вказаному договору також виникло 01 листопада 2016 року.

Позивачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитним договором і останній платіж був 27 грудня 2016 року.

Виконавчий напис вчинений 09 жовтня 2017 року, стягнуто заборгованість по 17 вересня 2017 року.

Отже, з урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, виникнення права вимоги саме з 01 листопада 2016 року, АТ КБ «Приватбанк» правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за період з 04 січня 2014 року по 17 вересня 2017 року, а нотаріус правомірно в межах строків, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 гл. 16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис.

Враховуючи викладене, просить відмовити в позові.

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також пояснення, в яких зазначала наступне.

В розумінні вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» безспірність є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презюмується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин.

Також зазначила, що коли законом чи договором передбачена сплата боржником кредитору процентів, комісії, неустойки (штрафів, пені) та/або інших додаткових платежів, розмір заборгованості боржника періодично змінюється з кожним випадком донарахування цих платежів до основної суми заборгованості, внаслідок чого у ті ж моменти відбувається відповідне оновлення (збільшення чи зменшення у грошовому виразі) права вимоги кредитора.

У такому разі відрахування нотаріусом строку вчинення виконавчого напису може здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику останньої за хронологією вимоги, але лише за умови, що визначені в ній відповідно до закону чи договору суми заборгованості відрізняються від розміру вимог, раніше направлених тим же кредитором тому ж боржнику за тим же правочином.

Враховуючи викладене, вважає свої дії правомірними та просить прийняти до уваги надані нею пояснення при ухваленні рішення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04 січня 2014 року позивач отримав кредитну картку АТ КБ`ПриватБанк» зі встановленим кредитним лімітом.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

/ а.с.7 /

09 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 27 543, 34 гр.

З виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення - з 04 січня 2014 року по 17 вересня 2017 року.

Виконавчим написом стягнуто суму заборгованості за Кредитним договором б/н від 04 січня 2014 року в сумі 27 543, 43 гр., зокрема: 6 166, 02 гр. - заборгованість за тілом кредиту; 7 632, 52 гр., - заборгованість за відсотками; 9 844, 80 гр. - заборгованість за пенею, пеня за несвоєчасність сплати боргу від 100, 00 гр. - 900, 00 гр. штрафу, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 000, 00 гр.

02 березня 2018 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Саковичем С.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55909527 щодо примусового виконання виконавчого напису.

/ а.с. 7 - 8, 11; 201 - 202 /

За загальним правилом статей 15,16 ЦК УКраїни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно зі ст. 89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

При цьому, з точки зору ст.88 Закону України « Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України.

На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений банком, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості.

Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17.

З наданих відповідачем приватному нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису вбачається, що, крім вимоги перед зверненням, будь-яких вимог до позивача про усунення порушень банк не пред`являв.

Крім того, з виконавчого напису вбачається, що він вчинений за період часу з 04 січня 2014 року до 17 вересня 2017 року, тобто за три роки вісім місяців тринадцять днів.

Крім того, за який період нараховані проценти та пеня, з матеріалів, наданих приватному нотаріусу, не вбачається, в виконавчому написі така інформація відсутня і обґрунтований розрахунок даних сум до заяви не доданий.

Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданій банком виписці з рахунку боржника суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має банк при зверненні до нотаріуса.

Крім того, позивач у судовому засіданні спростовував приведені представником відповідача обставини в відзиві щодо переривання строку позовної давності, а також стягнутої суми, посилаючись на неможливість її перевірити наданими банком документами.

Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед банком, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Керуючись ст.ст.15,16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 09 жовтня 2018 року, реєстраційний номер № 9723, вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міськрайонного нотаріального округу Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 27 543, 34 гр. таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2019 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва