ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/925/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року, у складі судді Дорошинської В.Е., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому первісно просила:

--- визнати борг за використаний нею газ без лічильника у період з травня 2015 року по січень 2016 року включно у розмірі 1429,48грн безпідставним та скасувати його;

--- зобов`язати ТОВ "Херсонрегіонгаз" списати з її особового рахунку за НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 1429,48грн.

В ході розгляду справи позивач змінила предмет позову, в результаті просила:

--- визнати дії ТОВ "Херсонрегіонгаз" по донарахуванню їй на особовий рахунок № НОМЕР_1 за використаний нею газ без лічильника у період з 01 травня 2015 року по 31 січня 2016 року у розмірі 1429,48грн протиправними;

--- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок оплати за спожитий газ на її особовому рахунку № НОМЕР_1 з урахуванням безпідставно нарахованих 1429,48грн за період з 01 травня 2015 року до 31 січня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

У червні 2018 року позивач отримала від ТОВ "Херсонрегіонгаз" рахунок на сплату послуг з газопостачання НОМЕР_1/6 за розрахунковий період червень 2018 року, з зазначенням боргу на початок розрахункового місяця (з урахуванням перерахунку за попередні місяці) у розмірі 1429,48грн, який виявився через скасування постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015 року (якою зменшено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників) постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року у справі № 826/16447/15 та здійснення нарахування за використаний природний газ відповідно до постанови КМУ №619 від 08.06.1996 року.

Також вказала, що вважає дії відповідача такими, що порушують її права, оскільки перерахунок здійснений за межами строку позовної давності, оскільки строк у межах якого відповідач мав право звернутись до суду про стягнення заборгованості внаслідок здійснення перерахунку за нормами споживання обсягів газу, визначених постановою КМУ №619 від 08.06.1996 року становить 3 роки, а отже розпочався 29.04.2015 року, а закінчився 29.04.2018 року.

Крім того зазначає, що Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, рекомендовано постачальникам природного газу утримуватись від виставлення рахунків, в яких вказуються донарахування обсягів спожитого природного газу побутовим споживачам у зв`язку із скасуванням постанови КМУ №237 від 29.04.2015 року. Також зазначила, що перерахунок об`ємів природного газу споживачам не передбачено ні постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року у справі № 826/16447/15, а ні Кодексом газорозподільчих систем.

Також вважає, що шкода завдана фізичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акту, який був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою.

На підставі викладеного, просить задовольнити позов.

У своєму відзиві від 22.11.2018 року представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому зазначив наступне.

Відповідно до рекомендацій, викладених в листі НКРЕКП від 26.04.2016 року, ТОВ "Херсонрегіонгаз" не здійснювало перерахунків обсягів спожитого природного газу минулих періодів та не порушувало процедури зведення балансу. Відповідач не здійснює процедури зведення балансу природного газу, товариством лише було виставлено до сплати у рахунок об`єми природного газу у відповідності до норм затверджених постановою КМУ №619 від 08.06.1996 року "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

Також зазначив, що прощення боргу та його списання є правом, а не обов`язком відповідача та можливо лише за ст.605 ЦК України. Позовна давність застосовується до вимог за заявою сторін у справі, але ТОВ "Херсонрегіонгаз" до суду з позовом до позивача не зверталось.

Зазначає, що посилання позивача на ст.1175 ЦК України щодо відшкодування шкоди державою взагалі свідчать про те, що відповідачем повинна виступати держава. ТОВ "Херсонрегіонгаз" є постачальником газу та проводить розрахунки на підставі даних, наданих АТ "Херсонгаз", яке є газорозподільним підприємством та не може відповідати за спірними вимогами, оскільки не є суб`єктом спірних матеріально-правових відносин.

Також вказує на те, що чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається у довідках про стан заборгованості. Наявність вказаної заборгованості за період з травня 2015 року по січень 2016 року включно ніяким чином не впливає на призначення субсидії. Також право позивача на надання субсидії не порушено, оскільки відсутня відмова органу Управління соціального захисту населення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначила, що судом не прийнято до уваги та не спростовано факти, які підтверджують неправомірність здійсненого перерахунку ТОВ "Херсонрегіонгаз", оскільки відповідачу жодним актом чинного законодавства не надано права здійснювати перерахунки обсягів спожитого природного газу, що підтверджується відповідними листами та роз`ясненнями державних контролюючих органів. Також, вказала, що суд, зазначаючи, що вимагати виконання зобов`язань в позасудовому порядку зі спливом строку позовної давності законодавством не заборонено, не врахував того, що відповідач здійснив донарахування боргу на її особовий рахунок, минаючи способи досудового розгляду. Також зазначила, що судом залишено поза увагою положення ст.1175 ЦК України, оскільки їй здійснено донарахування тобто завдано матеріальну шкоду у зв`язку із скасуванням прийнятого органом державної влади нормативно-правового акту шляхом нарахування боргу на її особовий рахунок. Також вказала, що суд не звернув увагу на постанову КМУ №143 від 27.02.2019 року, якою заборонено ТОВ "Херсонрегіонгаз" здійснювати нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку із втратою чинності постанови КМУ №237 від 29.04.2015 року "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" та постанови №203 від 23.03.2016 року "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

У своєму відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ "Херсонрегіонгаз" просить рішення суду першої інстанції від 20.03.2019 року залишити без змін, а скаргу без задоволення. Зокрема зазначив, що ТОВ "Херсонрегіонгаз" не здійснювало перерахунків обсягів спожитого природного газу минулих періодів та не порушувало процедури зведення балансу, а лише виставили до сплати у рахунках об`єми природного газу у відповідності до норм, затверджених Постановою КМУ №619 від 08.06.1996 року "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

З 01 липня 2015 року на виконання вимог ст.16 Закону України від 08.07.2010р. № 2467-VІ "Про засади функціонування ринку природного газу", який втратив чинність з 01.10.2015р., підприємством ПАТ "Херсонгаз" (що є правонаступником ВАТ "Херсонгаз") проведено відокремлення функцій розподілу та постачання природного газу, тобто функції розподілу на території Херсонської області здійснює газорозподільне підприємство ПАТ "Херсонгаз" (правонаступником якого згідно Закону України "Про акціонерні товариства" є АТ "Херсонгаз"), а функції постачання здійснює ТОВ "Херсонрегіонгаз".

01.10.2015 року набрав чинності Закон України "Про ринок природного газу".

Згідно з ч.1 ст.39 вказаного Закону Оператор газорозподільної системи не може проводити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №1762 від 18.06.2015 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, видану ПАТ "Херсонгаз" на підставі постанови НКРЕКП №1175 від 02.04.2015 року, анульовано.

Відповідно до постанови НКРЕКП №846 від 29.06.2015 року ПАТ "Херсонгаз" отримано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Херсон та Херсонської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації вказаного товариства.

Отже, у зв`язку із вказаним з 01.07.2015 року анульовано ліцензію ПАТ "Херсонгаз" на право ведення господарської діяльності із постачання природного газу на території м. Херсон та Херсонської області та отримано ліцензію на право провадження діяльності з розподілу природного газу.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закон України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості в порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" визначено ТОВ "Херсонрегіонгаз" як постачальника природного газу.

Тобто, постачальником природного газу на території м.Херсон є ТОВ "Херсонрегіонгаз".

У відповідності до п.2 розділу ІІІ "Правил постачання природного газу", затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496, за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно абзацу 1 п.13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

За пунктом 3 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних системякщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Із копії паспорта позивача ОСОБА_1 вбачається, що вона з 28.08.1996 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Позивач є споживачем природного газу за вищезазначеною адресою.

Згідно рахунку на сплату послуг з газопостачання за розрахунковий місяць червень 2018 року НОМЕР_1/6 вбачається, що в заборгованість на початок розрахункового місяця в сумі 1700,48грн входить вартість раніше не нарахованих обсягів газу за період з травня 2015 року по січень 2016 року в загальній кількості 198,87м.куб на загальну суму 1429,48грн (а.с.8).

При цьому споживачеві роз`яснено, що у період із травня 2015 року по січень 2016 року побутові споживачі природного газу без лічильників здійснювали оплату вартості наданих послуг відповідно до норм, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №237, яку постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року, було визнано незаконною та нечинною із моменту її прийняття.

Під час дії зазначеної постанови КМУ побутові споживачі, у яких відсутні прилади обліку, сплачували вартість спожитого природного газу за заниженими нормами споживання.

У зв`язку з наведеним, споживачам, які використовували газ без лічильника у період з травня 2015 року по січень 2016 року включно, нарахування приведені у відповідність до норм споживання природного газу, визначених на підставі постанови КМУ №619 від 08.06.1996 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення відповідачем перерахунку оплати вартості спожитого газу із застосуванням норм споживання природного газу, що діяли до їх зменшення постановою уряду №237, є правомірним та прав позивача як споживача не порушує. Обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав або інтересів в частині зобов`язання відповідача здійснити списання чи перерахунок боргу суд вважав таким, що не передбачений законом.

Однак, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст.32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір оплати за комунальні послуги вираховується, виходячи з розміру затверджених тарифів та показників приладів обліку.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" облік природного газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

В період з травня 2015 року по січень 2016 року позивач здійснювала оплату за спожитий газ відповідно до визначених постановою КМУ №237 від 29.04.2015 року норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та не мала заборгованості перед відповідачем за укладеним з ним договором про надання послуги із постачання природного газу.

Спірні правовідносини виникли внаслідок:

--- визнання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 року незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" від 29.04.2015 року №237, якою Кабінет Міністрів України вніс зміни до норм споживання газу населенням, затверджених постановою №619, а саме змінив (вдвічі зменшив) норму споживання у графі "Норми споживання", замінивши цифри "6", "9" і "18" цифрами "3", "4,5" і "9" відповідно;

--- застосування відповідачем за спірний період отримання послуг газопостачання норм постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 №619 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", якою встановлено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Внаслідок вищевикладеного відповідач здійснив донарахування сум за газ.

Суд першої інстанції визнав такі дії відповідача правомірними, а права позивача як споживача - не порушеними.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував, що між сторонами існують відносини, які витікають із договору про надання житлово-комунальних послуг, кількісні та якісні показники яких визначаються відповідно до норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до п.10 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" норми споживання комунальних послуг - це кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.3 Закону державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується, зокрема на принципі регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей.

Відповідно до п.10 Правил надання населенню послуг з газопостачання (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246 з послідуючими змінами, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунок населення за надані послуги з газопостачання, починаючи з 1 квітня 2015 року, здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені НКРЕКП, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 16-1 цих Правил).

Згідно п.11 Правил у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ.

Позивач виконала умови укладеного з відповідачем договору постачання природного газу в належну їй квартиру та сплачувала за спожитий газ відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання, виконане належним чином, припиняється.

Таким чином, зобов`язання позивача щодо сплати вартості спожитого у період з травня 2015 року по січень 2016 року природного газу позивач виконала належним чином і це зобов`язання відповідно до вимог ст.599 ЦК України припинилося.

Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2016 року рекомендовано постачальникам природного газу утриматися від незаконних дій, пов`язаних із виставлення побутовим споживачам рахунків, в яких вказуються донарахування обсягів спожитого природного газу минулих періодів у зв`язку із скасуванням постанови Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015 року.

Кабінет Міністрів України в своїх постановах №63 від 30.01.2019 року та №143 від 27.02.2019 року щодо питань споживання природного газу установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч.4 ст.10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо принципів "належного урядування" і "правової визначеності" повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері цивільних правовідносин, а у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (справи "Рисовський проти України", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Гаші проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії").

Проте, не зважаючи на наявний спір з державним органом, відповідач фактично поклав відповідальність за понесені збитки на споживача, запропонувавши доплатити за спожитий у минулому газ. Крім того, відповідач не просто здійснив донарахування об`ємів спожитого газу на особовому рахунку споживача, а виставив споживачеві до сплати його вартість, що свідчить про порушення прав останнього.

За наведених обставин, відповідач в порушення норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини та конвенційних принципів "належного урядування" і "правової визначеності", безпідставно нарахував ОСОБА_1 борг за спожитий у період з травня 2015 року по січень 2016 року газ у розмірі 1429,48грн.

Апеляційний суд також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права з таких підстав.

За ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільного права та інтересу.

За положеннями вказаної норми: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1); способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (абз. 1 ч.2); суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (абз. 2 ч.2).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Однак, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 року, передбачено, що відповідно до вимог ст.13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, виходячи з того, що ефективність способу правового захисту виходить із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених як національним законодавством так і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у правовідносинах, які виникли між сторонами у даній справі, відсутні підстави вважати неналежним обраний позивачем спосіб захисту.

Як вбачається, відповідач не просто здійснив донарахування об`ємів спожитого газу на особовому рахунку споживача, а виставив споживачеві до сплати його вартість, що свідчить про порушення прав останнього.

Безпідставність донарахування позивачу боргу призвела до порушення її прав як споживача, це порушене право підлягає захисту шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення. Зазначений спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом передбачений п.4 ч.2 ст.16 ЦК України.

Оскільки до наведеного порушення заборгованість позивача перед відповідачем за спожитий газ була відсутня, для відновлення прав позивача її (тобто заборгованість) слід скасувати.

При цьому необхідно зазначити, що йдеться не про списання існуючої заборгованості споживача і не про прощення боргу, як про це стверджував відповідач, а про скасування безпідставно нарахованої заборгованості.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому рішення суду першої інстанції на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання боргу нарахованим безпідставно та скасування його, що є тотожним визнанню дій відповідача по нарахуванню боргу протиправними.

У зв`язку із наведеним, апеляційний суд вважає вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок оплати за спожитий газ чи списати борг зайво заявленими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати борг за використаний ОСОБА_1 газ без лічильника у період з 01 травня 2015 року по 31 січня 2016 року включно у розмірі 1429,48грн нарахованим безпідставно та скасувати його.

У задоволенні вимоги про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" здійснити перерахунок оплати за спожитий газ відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 10 липня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська