ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/3890/17

Провадження № 22-ц/818/2329/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

відповідачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у складі судді Штих Т.В.

у цивільній справі № 638/3890/17 за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання,-

встановив:

15.03.2017 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося у суд з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 1841,41грн за період з 01.01.2006 по 31.07.2007 та в сумі 13231,03 за період з 01.10.2012 по 31.08.2015. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» 3% річних у сумі 539,17грн та інфляційні витрати у сумі 4443,20грн.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, але не сплачують грошові кошти за отримані послуги, з 01.01.2006 по 31.07.2007 утворилась заборгованість у розмірі 1841,41грн та за період з 01.10.2012 по 31.08.2015 у розмірі 13231,03грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року позов КП «ХТМ» задоволено.

Суд вирішив: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.01.2006 по 31.07.2007 у розмірі 1841,41грн, за період з 01.10.2012 по 31.08.2015 в розмірі 13231,03грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» інфляційні втрати у розмірі 4443,20грн, 3% річних у розмірі 539,17грн.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» судові витрати у розмірі 1600,00грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить судове рішення першої інстанції скасувати у повному обсязі, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав для стягнення солідарно інфляційних втрат у розмірі 4443,20грн, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка банку про рівень інфляції курсу. Звертає увагу на те, що він не відмовляється він сплати за послуги теплопостачання, але тільки у разі законності та обґрунтованості тарифів та розцінок. Крім того, зазначає, що про те, що справу призначено до розгляду на 11.04.2018 він дізнався лише 26.04.2018 зателефонувавши до суду, судову повістку він не отримував тому вважає неявку з поважної причини, а тому суд повинен був справу слуханням відкласти і розглядати в загальному порядку, як того він просив суд раніше. А ухваливши заочне рішення суд позбавив його процесуального права доказувати в суді законність та обґрунтованість його заперечень долучених до матеріалів справи. Стверджує, що зазначені в позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на даній жилій площі не проживають більше 8 років, а фактичне місце їх проживання йому не відомо, повісток в установленому законом порядку вони природно не отримували і про судові засідання та рішення нічого не знають, а тому як суд вирішив питання солідарної відповідальності він не розуміє. Крім того зазначає, що йому не зрозуміло з якого періоду суд рахував строк позовної давності. Вважає, що строк необхідно рахувати с моменту постановлення судом першої інстанції ухвали від 23.09.2016, якою позивачу було відмовлено у видачі судового заказу про стягнення заборгованості 2897,90грн у зв`язку з пропуском строку позовної давності та яке позивач не оскаржував.

В відзиві на апеляційну скаргу КП «ХТМ» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю, а рішення суду - залишити без змін.

Зазначає, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 площею 25, 74 кв.м. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_1 . Отже, відповідачі є споживачами послуг з опалення та гарячого водопостачання так як квартира, де вони зареєстровані та проживають розташована у будинку з системою централізованого опалення. Доказів на підтвердження того, що відповідачі за вказаною адресою не проживають апелянтом не надано і в матеріалах справи відсутні докази їх фактичного місця проживання та оплати за послуги з теплопостачання за іншою адресою. Вважає, що заборгованість по оплаті комунальних послуг підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, оскільки повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну відповідальність по зобов`язаннях, що випливають з договору найму житлового приміщення. Стверджує, що позивач з об`єктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою, тому необхідно відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу. Сума заборгованості за період за який необхідно поновити строк позовної давності складає 9473,26грн з 01.11.2013 по 31.08.2015. Крім того, відповідно до положень ст. 625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних витрат 44443,20грн та 3% річних у розмірі 539,17грн.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 №1407 КП «ХТМ» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

У відповідності до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну та теплову енергію й інші послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальній послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.

05.11.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ № 638/16822-15-ц, провадження 2-н/638/5135/15 , про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 13 231,03 грн. за період з 01.10.2012 р. по 31.08.2015 року, та про стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 609,25 грн. з кожного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.08.2016 заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування судового наказу КП «ХТМ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Судовий наказ №638/16822/15-ц провадження № 2-н/638/5135/15) за заявою КП «ХТМ до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у сумі 13231,03 за період з 01.10.2012 по 31.08.2015 скасовано.

23.09.2016 Дзержинським районним судом м. Харкова по справі №638/16419/16-ц (провадження № 2-н/638/2011/16) відмовлено у прийнятті заяви КП «ХТМ» про стягнення заборгованості за період з 01.09.2004 по 31.07.2007 у розмірі 2897,09грн.

У зв`язку з викладеним КП «ХТМ» просило суд стягнути із відповідачів заборгованість за послуги із теплопостачання за період з 01.09.2004 року по 31.07.2007 року в сумі 1841,41грн та за період з 01.10.2012 р. по 31.08.2015 року в сумі 13231,3 грн.

Встановивши вказані обставини, суд визнав позовні вимоги обґрунтованими, а розмір заборгованості підтвердженим, тому задовольнив позов в повному обсязі.

Однак у повному обсязі з цим рішенням колегія суддів не погойдується, за таких підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 наголошує на порушеннях норм процесуального права судом при розгляді справи: відсутності доказів сплати судового збору позивачем, відсутності доказів рівня інфляції, про неповідомлення про судове засідання, призначене на 11.04.2018 р., про неправомірне винесення судом першої інстанції рішення за відсутності учасників справи.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, якими є: 1)неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин,що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції,обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 вказаної норми, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Отже, вказаною нормою процесуального закону розмежовано, які процесуальні порушення, допущені судом, є обов`язковими підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а порушення яких не призводить до таких наслідків, якщо рішення суду по суті є вірним та спір вирішено правильно.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги, що рішення суду першої інстанції постановлено за відсутності відповідачів, які не були належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання суду 11.04.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка на 11.04.2018 року на 9 годину 45 хв. на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не була вручена адресатам відділенням Укрпошти Харків 204 «з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», та повернулася на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова.( а.с. 87)

Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами статті 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення «Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece» від 06 липня 2010 року № 54111/07). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (рішення «Mirolubovs and Others v. Latvia» від 15 вересня 2009 року № 798/05, § 103). Бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження (рішення «Niderost-Huber v. Switzerland» від 18 лютого 1997 року № 104/1995/610/698, § 30).

Право на змагальні провадження повинно надаватись у задовільних умовах: сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, і коментувати їх існування, зміст та достовірність у належній формі у встановлений час (рішення «Krcmar and Others v. the Czech Republic» від 27 квітня 1999 року №35376/97, § 42; рішення «Immeubles Groupe Kosser v. France» № 38748/97, § 26), за необхідності, отримати відкладення справи (рішення «Yvon v. France» від 24 квітня 2004 року № 44962/98, § 39). Сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги (рішення «Clinique des Acacias and Others v. France» від 13 жовтня 2005 року № 65407/01, [2005] ECHR 714, 65399/01, 65405/01, § 37).

Оскільки, зазначене порушення норм процесуального права стали підґрунтям для порушення судом принципів рівності та змагальності сторін у судовому процесі, то це порушення є таким, що призвело до неправильного вирішення справи, та позбавило можливості відповідача ОСОБА_4 належним чином захистити свої права та інтереси.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції невірно застосував строки позовної давності та зазначив, що строк необхідно рахувати с моменту постановлення судом першої інстанції ухвали від 23.09.2016 року, яка набрала законної сили, відповідно до якої позивачу було відмовлено в видачі судового заказу про стягнення заборгованості 2897,90грн у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 заявляв про застосування строків позовної давності, та це питання вирішувалось судом першої інстанції, який визнав, що строк позовної давності щодо всієї суми заборгованості за надані комунальні послуги не пропущено позивачем, оскільки відповідачі безперервно сплачували комунальні послуги з теплопостачання, але не в повному обсязі, тому не відбулося переривання перебігу строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

КП «ХТМ» надає послуги з теплопостачання. Відповідачі користуються вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердили свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ним та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.

Згідно відповіді, відповідачі зареєстровані за адресою вказаною в позові. Вони є споживачами послуг опалення та гарячої води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 .

За період з 01.01.2006 року до 31.07.2007 року відповідачі не сплатили за опалення та гарячу воду 1841.41грн, та за період з 01.10.2012 по 31.08.2015 у розмірі 13231,03грн, що підтверджено наданим розрахунком.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України ( в редакції чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

15 березня 2017 року КП «ХТМ» подало до суду позов та просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги із теплопостачання за період з 01.09.2004 року по 31.07.2007 року в сумі 1841,41грн та за період з 01.10.2012 р. по 31.08.2015 року в сумі 13231,3 грн.

Відповідно до положень статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина1статті 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 3статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Скаржник скористався своїм правом та просив суд застосувати до позовних вимог позовну давність.

Відповідно до частини 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з частиною 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що 05.11.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ № 638/16822-15-ц, провадження 2-Н/638/5135/15 , про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 13 231,03 грн. за період з 01.10.2012 р. по 31.08.2015 року, та про стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 609,25 грн. з кожного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.08.2016 заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування судового наказу КП «ХТМ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Судовий наказ №638/16822/15-ц, 2-н/638/5135/15 за заявою КП «ХТМ до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у сумі 13231,03 за період з 01.10.2012 по 31.08.2015 скасовано.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

Таким чином порушення права у позивача відбулось лише з часу скасування судового наказу 08.08.2016р., оскільки існування судового наказу у періоді з дня його прийняття 05.11.2015р. по 08.08.2016 р. вказувало на захищене право позивача на отримання вказаної заборгованості, тому існування судового наказу переривало строк позовної давності на весь період його чинності. Тобто право на позов у позивача виникло лише з 08.08.2016 р., а позов подано до суду 15.03.2017р.то б то в межах трирічного строку позовної давності.

Ухвала про видачу судового наказу прийнята судом 05.11.2015р., а тому в межі позовної давності вкладається період з жовтня 2012р. по 01.11.2015р., період з 01.01.2006 по 31.07.2007 року, за який визначено заборгованість позивачем, залишається поза межами строків позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що у суду першої інстанції не було підстав для стягнення солідарно інфляційних витрат у розмірі 4443,20грн, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка банку про рівень інфляції курсу.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Індекс споживчих цін (називається ще індексом інфляції) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбаває населення для невиробничого споживання.

Цей показник розраховується на основі споживчого набору товарів продовольчого та непродовольчого призначення і послуг. Зазначений набір товарів (послуг) є єдиним для всіх регіонів країни та ґрунтується на структурі споживчих грошових витрат домогосподарств міських поселень.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр»). Ці показники, повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Держкомстат України, є офіційними та можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум.

Відповідно до частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення інфляційних втрат.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині визначення суми заборгованості у розмірі - 13231,03грн за період з 01.10.2012 по 31.08.2015 року, яка і підлягає стягненню з відповідачів. В іншій частині судове рішення залишається без змін.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє у відповідності до вимог ст.ст.141, 382 ЦПК України.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, апеляційний суд здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а отже стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі по 336,44 грн., з кожного.

Також стягує з позивача на користь ОСОБА_2 судовий збір, понесений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 381,36 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374 , п.п.3,4 376, ст.ст. 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 11 квітня 2018 року змінити.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»:

-заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2012 року по 31.08.2015 року в розмірі 13 231 (тринадцять тисяч двісті тридцять одна) 03 коп.;

-інфляційні втрати у розмірі 4443 (чотири тисячі чотириста сорок три) грн..20 коп.;

-3% річних у розмірі 539 (п`ятсот тридцять дев`ять) грн.17 коп.,

а всього заборгованість на загальну суму у розмірі 18 213 (вісімнадцять тисяч двісті тринадцять) грн. 40 (сорок) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції по 336 (триста тридцять шість) грн. 44 коп., з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 судовий збір, понесений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 381 (триста вісімдесят одна) грн. 36 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 липня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина