БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/116/19
Справа № 356/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2019 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

З участю позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

Представника третьої особи Верес Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

До Березанського міського суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від спільного проживання в незареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі - ОСОБА_2 відповідач мають малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, протягом декількох років не бачиться з сином, не цікавиться його життям, здоров'ям, ніякої участі у вихованні та утриманні дитини не бере, має заборгованість зі сплати аліментів. На засідання комісії з приводу позбавлення її батьківських прав 19.10.2018 року відповідачка не надала жодних доказів того, що вона приймає участь у вихованні дитини. За вказаних обставин позивач вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, відтак, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, в ньому наведених, просив задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову про позбавлення її батьківських прав не заперечувала.

Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 10.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 179 (а.с.4).

Згідно довідки відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області за підписом державний реєстратора Кібенко Ю. М. місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17.05.2017 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 05.12.2017 року, яке набрало законної сили 26.12.2017 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, заінтересована особа служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Березанської міської ради, про визначення місця проживання дитини задоволено та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його батька - ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5).

Заочним рішенням Березанського міського суду Київської області від 05.12.2017 року, яке набрало законної сили 17.01.2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, починаючи з 30.06.2017 року (а.с.7).

У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.06.2018 року за № 4100, виданого начальником відділу Березанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Іораш С. М., загальна сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 30.06.2017 року по 31.05.2018 року становить 10 988,33 грн. (а.с.8).

За висновком про доцільність позбавлення громадянки ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області від 19.10.2018 року за № 232, ОСОБА_2 не бере участі у вихованні малолітнього сина, не спілкується з ним, не цікавиться його станом здоров'я та навчання, має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 10 988,83 грн. Зі слів ОСОБА_2, вона хоче спілкуватись з сином, проте ОСОБА_1 чинить їй у цьому перешкоди, а дитина тікає від неї, коли бачить. ОСОБА_2 приходила до школи, де навчається син, але ні з вчителем, ні з ним особисто не спілкувалась, дивилась на сина здаля. Питання про надання висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 раніше розглядалося на засіданні виконавчого комітету Березанської міської ради Київської у минулому році, яким ухвалено рішення від 09.10.2017 року № 198 «Про надання висновку», відповідно до якого орган опіки та піклування Березанської міської ради вважав позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 недоцільним та надано матері можливість відновити стосунки з дитиною та зобов'язано брати участь у вихованні сина. Проте ситуація за рік не змінилась, мати не надала жодних документів, які б засвідчували, що вона бере участь у вихованні та утриманні сина. З малолітнім ОСОБА_4 було проведено бесіду, під час якої він повідомив, що не хоче бачитись з матір'ю. Відтак, виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Березанської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9,10).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 54, 57-58).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року (заява № 39948/06, п. 47), право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, як визначено ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

За таких обставин, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

За правилами ст. 163 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При цьому, за правилами, встановленими ч. 5 ст. 19 СК України, на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, пов'язаного із захистом сімейних прав та інтересів, зокрема, про позбавлення батьківських прав.

Як роз'яснено п. 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що відповідачка фактично самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношення до своєї малолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за відсутності будь-яких об'єктивних та доведених перешкод не бачиться та не спілкується з сином, не приймає участі у його вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров'ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про його харчування, лікування та освіту, не надає ні матеріальної, ні моральної підтримки, в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, відтак, свідомо ухиляється від виховання дитини та нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Із наявних у справі матеріалів вбачається, що фактично мати заявляла про своє бажання бачити та спілкуватись з дитиною лише на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини під час вирішення питання про позбавлення її батьківських прав, яке порушується позивачем вже вдруге. Однак така періодична увага з боку матері до своєї дитини не може свідчити про її інтерес до дитини та не є достатнім мотивом для спростування висновку про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків.

В той же час, як вбачається зі змісту наданого суду висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки її батьківських прав, застосовані до громадянки ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Березанської міської ради «Про надання висновку» від 09.10.2017 року № 198 заходи щодо зміни нею свого ставлення до виховання дитини результатів не дали, відтак, остання свідомо знехтувала наданою їй можливістю налагодження конструктивної комунікації з дитиною, а також вирішення питань, пов'язаних з участю у її вихованні.

Вказане, а також тривалість невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків свідчить про те, що вона не бажає змінювати своє ставлення до дитини і в майбутньому.

Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні їх не встановлено.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивач має позитивні характеризуючі дані, сумлінно виконує обов'язки по вихованню дитини, піклуванню про її здоров'я, створенню їй всіх необхідних умов для нормального фізичного, духовного і морального розвитку, навчання.

Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За таких обставин, враховуючи наданий суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення громадянки ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, систематичність та тривалий, винний, свідомий характер невиконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків, безрезультатність попередньо вжитих до неї заходів для заохочення виконання своїх батьківських обов'язків та безперспективність зміни її поведінки в кращий бік у майбутньому, суд вважає за необхідне з метою захисту інтересів малолітньої дитини задовольнити заявлені позовні вимоги та позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітнього сина, оскільки встановлені судом обставини є достатніми для виправдання його застосування як крайнього заходу втручання в сімейне життя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 19, 150, 152, 155, 160-161, 164-165 СК України, ст.ст. 15-16 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 76-81, 82-83, 89, 141, 258-259, 264-266, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик