Номер провадження: 22-ц/813/748/19
Номер справи місцевого суду: 523/9992/18
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

скаржник - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевчук О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2018 року у складі судді Бабакова В.П.,

встановив:

У липні 2018 року представник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із вказаною скаргою, просив суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевчук О.Ю. у виконавчому провадженні ВП №46245189.

В обґрунтування поданої скарги, заявник зазначив, що головним державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Шевчук О.Ю. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 21.06.2018 року на підстав п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме з моменту винесення постанови про оголошення майна боржника у розшук минув рік. Майно не виявлено.

Заявник вважає, що головним державним виконавцем виконавчий документ повернуто передчасно, не вжито всіх необхідних заходів щодо розшуку майна боржника. Вважає, що головний державний виконавець повинен був здійснити всі дії направлені на виконання рішення суду. З огляду на наведене скаржник просить визнати бездіяльність Головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевчук О.Ю. у виконавчому провадженні ВП 46245189 незаконною.

Скасувати постанову Головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевчук О.Ю. від 21.06.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні ВП 46245189 та вирішити питання про провадження виконавчих дій в даному виконавчому провадженні.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2018 року скаргу ПАТ «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевчук О.Ю.залишено без задоволення. Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції посилався на те, що державним виконавцем були здійснені всі необхідні заходи щодо розшуку майна боржника, на яке може бути здійснено стягнення. Оскільки такого майна не виявилось, державний виконавець правомірно повернув виконавчий документ стягувачу.

Зазначену ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Родовід Банк». В скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та постановку нової ухвали про задоволення скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що державним виконавцем не були здійснені усі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2018 року у складі судді Гірняк Л.А. відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2018 року у складі суддів Гірняк Л.А., Кононенко Н.А., Цюра Т.В. справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2019 року справу прийнято до провадження колегії суддів та призначено до розгляду.

Сторони повторно в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у Другому Суворовському відділі ДВС у м. Одесі ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження ВП 46245189.

21.06.2018 року Головним державним виконавцем Шевчук О.Ю. було винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та було винесено постанову у виконавчому провадженні ВП № 46245189, якою виконавчий лист був повернутий стягувачу. Підставою для повернення виконавчого документа державний виконавець зазначив відсутність належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем під час виконання виконавчого листа вживалися заходи розшуку майна боржника. В ході виконання державним виконавцем було вчинено ряд виконавчих дій, направлених на повне виконання вказаного рішення, зокрема, було оголошено у розшук автотранспортні засоби.

Таким чином, державним виконавцем були вжиті передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення, а в діях головного державного виконавця не вбачається порушень вимог законодавства, його дії проведені у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», тому підстав для визнання дій головного державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу, незаконними та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у суду немає.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що головний державний виконавець, ухвалюючи постанову від 21.06.2018 року, мав достатньо правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, в зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, тому підстави для її скасування відсутні. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не були здійснені усі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. При цьому, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, всупереч твердженню скарги, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням вимог закону, тому у відповідності зі ст. 375 ЦПК України, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець