Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/16773/17

провадження № 61-40770св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Лекос»,

заінтересована особа 1 - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шатохін Олександр Павлович,

заінтересована особа 2 - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року у складі судді Катющенко В. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2018 року в складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року до суду зі скаргою звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Лекос» (далі - ТОВ «Лекос»), заінтересовані особи: державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві) Шатохін О. П., ОСОБА_1 на бездіяльність та постанову державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що 16 вересня 2016 року Дніпровським районним судом у м. Києві видано виконавчий лист № 755/15467/14-ц про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в розмірі 6 063 555,70 грн., в межах вказаної суми на виділену частину майна ТОВ «Лекос», пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 25 %.

07 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52562094.

10 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, однак, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та в силу бездіяльності державного виконавця Шатохіна О. П., таку постанову не було направлено на виконання органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження.

03 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, вказавши при цьому, що підставами для такого закінчення виконавчого провадження є виконавчі дії, вчинені в іншому виконавчому провадженні № 52535322, боржником у якому є ТОВ «Магік».

Підтвердженням незаконності постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 52562094 є відсутність будь-яких фінансових документів, які свідчать про перерахування коштів стягувачу, перерахування коштів на рахунок виконавчої служби в порядку, передбаченому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення виконавчого збору, проведення розподілу стягнутих сум в порядку, передбаченому статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження», а також відсутність виконавчих дій по зверненню стягнення на майно ТОВ «Лекос».

Крім того, скаржник вважає, що оскільки рішення суду і виконавчий документ не містять вказівки про право солідарного стягнення, висновки державного виконавця Шатохіна О. П. про те, що стягнення на підставі рішення суду є солідарним, а отже і стягнення поза виконавчим провадженням № 52562094 може бути підставою для закінчення даного виконавчого провадження, суперечать вимогам чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, просило визнати незаконною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохіна О. П., яка полягає у не вчиненні ним жодної виконавчої дії по зверненню стягнення на майно ТОВ «Лекос» (виконавче провадження № 52562094), невжиттю заходів по недопущенню реалізації майна товариства поза виконавчим провадженням № 52562094, тим самим унеможливлюючи виконання рішення суду; скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохіна О. П. від 03 жовтня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 52562094; зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохіна О. П. поновити виконавче провадження №52562094 та вжити заходів по виконанню рішення суду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2018 року, скаргу задоволено частково. Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохіна О. П. про закінчення виконавчого провадження № 52562094 від 03 жовтня 2017 року; зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохіна О. П. поновити виконавче провадження № 52562094.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що державним виконавцем у рамках виконавчого провадження № 52562094, де боржником було ТОВ «Лекос», рішення суду не виконувалося, реалізація майна відбулася у межах іншого виконавчого провадження, де ТОВ «Лекос» не було боржником і не мало доступу до матеріалів виконавчого провадження, чим були порушені його права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 755/16773/17 та витребувано її з Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2019 року справу № 755/16773/17 призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу, що на виконання рішення суду щодо звернення стягнення на частину майна товариства, що є пропорційною частці учасника ОСОБА_2 у статутному капіталі товариств у межах суми боргу перед ОСОБА_1 , згідно з рішенням суду, послідовним в реалізації примусового виконання рішення суду є спільна передача на реалізацію через електронні торги частини майна, що належить ОСОБА_2 в майні ТОВ «Магік» та ТОВ «Лекос» пропорційно його частці у статутному капіталі цих товариств.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року ТОВ «Лекос» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скаргу відхилити, оскаржену ухвалу залишити без змін. Указувало, що у державного виконавця Шатохіна О. П. були відсутні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №52562094 з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення суду, оскільки відсутні будь-які фінансові документи, які свідчать про перерахування коштів стягувачу. Крім того, заінтересована особа у касаційній скарзі не наводить яким чином скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження № 52562094 порушує її права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 07 жовтня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохіним О. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52562094 з виконання виконавчого листа № 755/15467/14-ц, виданого 16 вересня 2016 року Дніпровським районним судом у м. Києві про звернення стягнення на виділену частину майна ТОВ «Лекос», пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 25 % в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в розмірі 6 063 555,70 грн у межах вказаної суми.

10 жовтня 2016 року державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на виділену частку майна ТОВ «Лекос», пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 25 %, що належить ТОВ «Лекос», заборонено ТОВ «Лекос» проводити будь-які дії з виділеною часткою майна.

З наданих Бюро технічної інвентаризації державному виконавцю відомостей вбачається, що на праві приватної власності ТОВ «Лекос» належать нежилі приміщення торговельного комплексу (груп приміщень № 6, 7, 8, 1, 2, 3, 5) МСК (в літ. 1А), загальною площею 7243,70 кв. м по АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця від 18 листопада 2016 року призначено суб`єкта оціночної діяльності приватного підприємства «Консалтингова група Агро-Експерт» в особі директора ОСОБА_4 для надання висновку, звіту про оцінку майна з питань визначення вартості виділеної частини майна ТОВ «Лекос», пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі у розмірі 25 %.

22 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження № 52562094, посилаючись на виконання рішення суду в частині звернення стягнення на виділену частину майна ТОВ «Лекос», пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 , у рахунок погашення заборгованості у розмірі 6 063 555,70 грн у виконавчому провадженні № 52535322.

03 жовтня 2017 року державним виконавцем Шатохіним О. П. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, у якому зазначено перелік здійснених виконавчих дій, зокрема, передачу 23 грудня 2016 року арештованого майна на реалізацію шляхом проведення електронних торгів, направлення 17 травня 2017 року стягувачу листа про не реалізацію майна на третіх електронних торгах та про вирішення питання про можливість залишення за собою не реалізованого майна, про надходження 01 червня 2017 року заяви ОСОБА_1 про повернення ОСОБА_2 різниці між вартістю не реалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню за виконавчим документом в сумі 40 617 559,30 грн, та з проханням винести постанову про передачу майна стягувачу, про винесення 16 червня 2017 року державним виконавцем постанови та акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та завершення виконавчого провадження № вересня 2017 року.

Також у постанові державним виконавцем зазначено, що по виконавчим провадженням № 52535322 та 52562094 стягнення на підставі рішення суду є солідарним, тому виконавче провадження № 52562094 підлягає завершенню.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд установив, що у виконавчому листі, виданому 16 вересня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва чітко визначений його зміст та спосіб виконання рішення суду - виділення частини майна ТОВ «Лекос», пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі у розмірі 25 %, та звернення стягнення на це майно для погашення боргу перед ОСОБА_1 у розмірі 6 063 555, 70 грн, проте виконавче провадження № 52562094 не містить відомостей виділення частини майна ТОВ «Лекос», яка пропорційна частці майна учасника товариства ОСОБА_2 .

Частиною 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 57 цього Закону встановлено особливості визначення вартості майна боржника та оцінка майна боржника. Так, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторін виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Виконавче провадження № 52562094 не містить звіту про оцінку виділеної частини майна ТОВ «Лекос», яка пропорційна частці майна учасника товариства ОСОБА_2 , та повідомлення державним виконавцем товариства про результати визначення вартості чи оцінки майна.

Порядок реалізації арештованого майна визначається статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Згідно частини 11 зазначеної статті у разі якщо від продажу частини майна виручено суму, необхідну для задоволення вимог стягувача, сплати виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження, а також сплати штрафу, продаж арештованого майна припиняється.

Суд установив, що виконавче провадження № 52562094 не містить документів, які б підтверджували перерахування ОСОБА_1 на відповідний рахунок державної виконавчої служби різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на її користь, так як з наявних матеріалів справи вбачається, що вартість нереалізованого майна значно перевищує суму боргу.

За таких обставин доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 перерахувала різницю між вартістю майна та сумою боргу ОСОБА_2 суперечать положенням статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», так як боржником у виконавчому провадженні № 52562094 є ТОВ «Лекос», а не ОСОБА_2 , і майно, яке було передано ОСОБА_1 , не належало ОСОБА_2 , а перебувало у власності ТОВ «Лекос».

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що державним виконавцем Шатохіним О. П. не вчинювалися виконавчі дії з реалізації виділеної частини майна ТОВ «Лекос» у рамках виконавчого провадження № 52562094, на час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець не мав документів на підтвердження перерахування ОСОБА_1 на відповідний рахунок державної виконавчої служби різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на її користь.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

У виконавчому листі, виданому 16 вересня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва, де боржником зазначено ТОВ «Лекос», не визначено, що обов`язки боржників ТОВ «Лекос» та ТОВ «Магік», які є боржниками у виконавчому провадженні № 52535322, є солідарним, тому у постанові про закінчення виконавчого провадження від 3 жовтня 2017 року державний виконавець Шатохін О.П. не мав правових підстав посилатися на солідарне погашення боргу.

Установивши, що виконавчому провадженні № 52562094 відсутня постанова про об`єднання його з виконавчим провадженням № 52535322, тому реалізація виділеної частини майна ТОВ «Лекос» повинна здійснюватися у рамках виконавчого провадження, де товариство є боржником, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до правильного висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 52562094, прийнята державним виконавцем Шатохіним О. П. 03 жовтня 2017 року, суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко