Справа № 283/666/19
провадження №2/283/548/2019
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2019 року Малинський районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді Ярмоленка В.В.,

з секретарем судових засідань Пух Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2002 року є власником будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Разом з ним у вказаному будинку зареєстрований та проживав з 2005 по 2007 рік син позивача ОСОБА_2 . Однак з 2007 року відповідач переїхав проживати до іншого місця. Отже в домоволодінні по АДРЕСА_1 відповідач фактично не проживає та його речей там не має. Позивач, як власник будинку, позбавлений можливості в повній мірі користуватись своїми правами, оскільки за даною адресою зареєстрований відповідач, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Представник позивача ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності, в судове засідання з`явився, просив задовольнити позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 . ОСОБА_5 ., який діє на підставі довіреності, в судове засідання з`явився, заперечив щодо позовних вимог ОСОБА_1 , просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 21.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В., позивач являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-8). Даний факт підтверджується також і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 86948392 від 13.05.2017 року (а.с.9).

Як вбачається з довідки №208 від 12.03.2019 року, виданої Малинською міською радою Житомирської області на підставі свідчень сусідів та депутата міської ради ради ОСОБА_6 , в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , 1983 року народження, фактично не проживає (а.с.13). Разом з цим, довідка Малинської міської ради від 23.08.2018 року підтверджує, що відповідач періодично проживав за адресою АДРЕСА_1 з кінця травня 2017 року по середини червня 2017 року та з початку вересня 2017 року по середини жовтня 2017 року (а.с.11).

Позивач раніше вже звертався з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, до суду. За результатами розгляду даної заяви, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 03.07.2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та, як наслідок, визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 05.09.2018 року було встановлено кінцевий термін проживання відповідача у спірному домоволодінні це жовтень 2017 року та скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.16-17).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 05.09.2018 року було встановлено, що періодична відсутність ОСОБА_2 за місцем його реєстрації викликана поважними причинами, пов`язаними з конфліктною ситуацією в сім`ї. Аналогічні пояснення надав відповідач в ході судового розгляду справи 05.07.2019 року. Також зазначив, що у своєму володінні не має житла.

Свідок ОСОБА_7 , яка являється донькою позивача та, відповідно, сестрою відповідача, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 періодично проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 , а його тимчасова відсутність обумовлюється конфліктною ситуацією, яка склалася в сім`ї, оскільки брат ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями та створює нестерпні умови для проживання усім членам родини.

Положеннями частини третьої статті 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Причиною відсутності відповідача за вказаною адресою є неприязні стосунки з своїм братом, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості вільно та безперешкодно користуватись спірним будинком. При цьому, враховано те, що іншого житла відповідач не має, а задоволення вказаних вимог призведе до порушення права ОСОБА_2 на житло, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 3,4, 141, 263-265, 273-274 ЦПК України, ст.ст. 16,391,405 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 липня 2019 року.

Суддя