Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9369/16-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.,

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши без повідомлення учасників розгляду справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 04 січня 2019 року, постановлену під головуванням судді Полонця С.М. у м.Житомирі

у цивільній справі №295/9369/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 199819, 86 грн. станом на 04.07.2016 року та вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

20.12.2018 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Заяву мотивувала тим, що справа була розглянута за її відсутності, а всі судові повістки, що направлялися за зазначеною в матеріалах справи адресою, поверталися до суду без вручення. Крім того, судом не здійснювалося будь-яких спроб повідомити належним чином відповідачів по справі.

Зазначила, що копію заочного рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29.11.2016 року вона не отримувала і в матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення їй судом. Натомість, копію згаданого судового рішення отримав її представник під час ознайомлення із матеріалами справи лише 13.12.2018 року. Вказувала, що суд першої інстанції за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідачів, провів заочний розгляд справи, позбавивши можливості брати участь у судовому засіданні і надати свої заперечення, внаслідок чого неповно з'ясував обставини справи, що призвело до її неправильного вирішення.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у поновленні пропущеного строку, а заяву про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про перегляд заочного рішення до розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зазначивши в оскаржуваній ухвалі про те, що факт отримання особисто нею копії заочного рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29.11.2016 року підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Зазначає, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить її особистого підпису, а містить лише напис «Модлицька», який не є її підписом та відсутні дані, на підставі яких документів було встановлено особу, якій вручена копія заочного рішення або має родинні зв'язки з адресатом. Посилається на те, що факт неотримання судових повісток підтверджується матеріалами справи. Крім того зазначила, що у вказаний період перебувала на території Росії.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи ОСОБА_2 у поновленні процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м.Житомира від 29.11.2016 року та залишаючи його заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 отримала особисто копію заочного рішення рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи та у неї не було перешкод у строки визначені ЦПК України подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Вказував, що відсутні поважні причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а наведені ОСОБА_2 доводи спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року позов задоволено.

Згідно супровідного листа від 05.12.2016 року Богунським районним судом м.Житомира відповідачці ОСОБА_4 відправлено копію вказаного заочного рішення за адресою її реєстрації АДРЕСА_1 (а.с. 96), яке остання отримала 12.12.2016 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 100).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п.13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.228 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення суду, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Статтею 69 ЦПК України в редакції, що діяла на час звернення із заявою про перегляд заочного рішення, передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст.72 ЦПК України в редакції, що діяла на час подання заяви про перегляд заочного рішення, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2018 року ОСОБА_2 направила до суду заяву про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року (а.с. 115-123).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у поновленні строку для звернення із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки відповідачка ОСОБА_2 була обізнана про перебування в провадженні Богунського районного суду м. Житомира вказаної справи, оскільки вона отримала копію позовної заяви із додатками, копію ухвали суду про відкриття провадження, копію заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2016 року, однак протягом тривалого часу ні відповідач, ні її представник не зверталися із заявою про перегляд заочного рішення суду (а.с. 80, 100).

Не встановивши поважних причин пропуску строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції протягом двох років, суд першої інстанції законно та обґрунтовано залишив відповідну заяву ОСОБА_2 без розгляду.

Крім того, відповідно пункту 89 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред'явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина.

Пунктом 106 вказаних Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Доводи апеляційної скарги про те, що рекомендоване повідомлення підписане не відповідачем ОСОБА_2 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки апелянтом не надано належних доказів того, що вказане повідомлення нею не отримувалося.

Посилання ОСОБА_2, що у період ухвалення заочного рішення та направлення його копії судом вона перебувала на території Росії колегія суддів не приймає до уваги, оскільки із поданих до апеляційного суду довідки №1165000від 24.10.2014 року про розгляд заяви про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, копія дозволу на тимчасове проживання не свідчать про факт постійного проживання останньої на території Росії, а є підтвердженням легітимності перебування особи на цій території. А копії візових відміток свідчать про перетин кордону після факту отримання заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира. Крім того, вказані докази не були подані відповідачкою до суду першої інстанції, не зазначалися нею як підстава поважності пропуску строку, а відтак не були об'єктом дослідження у суді першої інстанції.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст.268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 04 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді