РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 565/743/18

Провадження № 22-ц/4815/97/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Акціонерне товариство "ВТБ Банк",

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційні скарги представника Акціонерного товариства "ВТБ Банк" - адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року, ухваленого в складі судді Зейкана І.Ю., у справі № 565/743/18,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк в якому з урахуванням уточнень та відмови від частини позовних вимог, просив визнати порушення та невиконання відповідачем АТ «ВТБ Банк» п. 2.5 договору № R4117/21968D/LV05 від 16 червня 2017 року; стягнути з відповідача на його користь 6 041,28 грн. відсотків по вкладу, 700,00 грн. моральної шкоди та 196 500,00 грн. банківського вкладу; визнати порушення відповідачем АТ «ВТБ Банк» права приватної власності ОСОБА_1, що виразилось у зарахуванні коштів на рахунок 1665, який недоступний в системі і не належить клієнту.

Позов обґрунтований тим, що 16.06.2017 року через систему інтернет-банкінг VТВ online відкрив строковий вклад на 340 днів під 17% на суму 2 000,00 грн., номер договору R4117/21968D/LV05, номер депозитного рахунку 1665, рахунок для виплати вкладу і процентів 4602, точка обслуговування відділення "ГАЛИЦЬКЕ" ПАТ "ВТБ БАНК". Протягом дії вкладу ОСОБА_1 поповнив вклад до суми 196 500,00 UАН. 04.04.2018 року була подана письмова заява до ПАТ "ВТБ Банк", що отримана банком 04.04.2018р. (електронною поштою) та 10.04.2018р. (рекомендованим листом) про перерахування коштів на рахунок в Ощадбанку. Проте, відповідач не здійснив перерахування коштів, відповідно до поданої заяви.

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року відмовлено частково у задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ВТБ Банк» про стягнення коштів, стягнення моральної шкоди та визнання фактів порушення та невиконання.

Стягнуто з акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 202 541,28 грн. вкладу та відсотків за договором банківського вкладу № R4117/21968D/LV05 від 16.06.2017 року.

У задоволенні інших вимог відмовлено за безпідставністю та недоведеністю.

Рішення суду мотивовано тим, що не перерахувавши суму вкладу та нараховані відсотки відповідно до умов, передбачених п.2.5 та 2.7 договору № R4117/21968D/LV05 від 16.06.2017 року на рахунок вказаний у заяві позивача від 04.04.2018 року, банк порушив право приватної власності ОСОБА_1 на вільне володіння, розпорядження та користування його коштами. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди суд виходив з недоведеності та відсутності підстав для її стягнення .

В апеляційній скарзі АТ «ВТБ Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд скасувати судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 202541,28 грн. вкладу та відсотків за договором банківського вкладу № R4117/21968D/LV05 від 16.06.2017 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. В іншій частині рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10.10.2018 року у справі № 565/743/18 просить залишити без змін.

Скаржник не погоджується з висновком суду про порушення банком права ОСОБА_1 на отримання вкладу та процентів по ньому. Зазначає, що банк готовий видати вказані грошові кошти позивача або перерахувати відповідно до оформленого позивачем згідно чинного законодавства платіжного документа, однак саме позивач особисто не звертається до відділення банку за отриманням коштів чи ініціювання платежу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні моральної шкоди у розмірі 700 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставами для скасування рішення місцевого суду, згідно поданої апеляційної скарги, визначає невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на свої душевні страждання та страждання членів його сімї, на приниження честі та гідності ОСОБА_1, його ділової репутації, як підстави для стягнення з банку моральної шкоди.

Окрім того, зазначає, що судом неправомірно відмовлено в позовній вимозі про визнання порушення та невиконання відповідачем АТ "ВТБ Банк" п. 2.5 договору № R4117/21968D/LV05 від 16 червня 2017 року, а також про визнання порушення відповідачем АТ "ВТБ Банк" права приватної власності ОСОБА_1

29.11.2018 року в порядку ч. 1 ст. 364 ЦПК України ОСОБА_1 подано доповнення до апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ВТБ Банк» просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Убачається, що відповідно до договору банківського вкладу № R4117/21968D/LV05 «Конструктор+» від 16.06.2017 року укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» (правонаступник - АТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_1 клієнт розмістив у банку строковий вклад у сумі 2000,00 грн. на строк 340 календарних днів. Дата закінчення строку розміщення вкладу 22.05.2018 року. Нарахування процентів на суму Вкладу здійснюється за ставкою 17,00% відсотків річних.

Позивач перерахувавши кошти на вкладний рахунок збільшив розмір вкладу по цьому договору до 196 500,00 грн., що підтверджується копією виписки.

25 січня 2018 року між сторонами укладений договір про внесення змін до договору банківського вкладу № R4117/21968D/LV05 від 16.06.2017 року.

За умовами цього договору п. 3.5 викладено у новій редакції: Банк повертає вклад шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у валюті вкладу на поточний рахунок клієнта 4602, відкритий в ПАТ «Альфа Банк» в дату закінчення строку розміщення, передбачену договором. Пункт 3.7 викладено у новій редакції, відповідно до якої у випадку настання обставин, передбачених, зокрема, пунктами 5.3.4, 5.3.8 Правил, вклад та сума нарахованих процентів виплачується на поточний рахунок клієнта, зазначений у п. 3.5. Рахунок, зазначений в п.3.5 цього договору може змінюватись відповідно до письмової заяви клієнта.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що у дійсності у вище вказаному договорі про внесення змін пункт 3.5 необхідно читати як пункт 2.5, а п.3.7 необхідно читати як 2.7.

Пунктами 5.3.4, 5.3.8 Правил розміщення вкладів у відділеннях банку, про які йдеться у п. 2.7 договору вкладу, передбачено умови за яких пролонгація договору не здійснюється.

В силу п. 2.3 договору банківського вкладу № R4117/21968D/LV05 від 16.06.2017 року сплата процентів клієнту за вкладом здійснюється банком у валюті вкладу щомісячно та в дату закінчення строку розміщення вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів у валюті вкладу на рахунок клієнта № 4602, який може змінюватись відповідно до письмової заяви клієнта.

04.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснювати перерахування нарахованих відсотків по вкладу, а також сам вклад на його рахунок за наступними реквізитами: Отримувач: ОСОБА_1, код отримувача: НОМЕР_1, банк отримувача: Франківське обласне управління АТ Ощадбанк, м.Рівне; МФО 333368; рахунок отримувача 0853.

10.04.2018 року вищевказана заява отримана банком.

Сума вкладу по договору банківського вкладу № R4117/21968D/LV05 від 16.06.2017 року 196 500,00 грн. та сума нарахованих відсотків 6 041,28 грн. сторонами не оспорюється, та підтверджується виписками по рахунку та копіями меморіальних ордерів.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

П.п.12.1 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «ВТБ БАНК», яким визначено, що якщо інший порядок направлення повідомлень не передбачений цими Правилами та/або договором, будь-які повідомлення, що направляються у зв'язку з виконанням договору та/або цих Правил, повинні бути викладені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони відправлені рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін. Повідомлення вважається надісланим з дати його відправлення однією стороною іншій за адресою, зазначеною в Договорі. Датою отримання повідомлення вважається дата штемпеля поштового зв'язку одержувача або дата особистого вручення Стороні.

Відповідно до п.п 2.7. Договір банківського вкладу «Конструктор+» у випадку настання обставин передбачених пунктами 5.3.4., 5.3.8., 5.5.4., 11 Правил, вклад та сума зарахованих процентів виплачується на рахунок Клієнта відкритий в Банку. Рахунок, зазначений в п.2.7. цього Договору може змінюватися відповідно до письмової заяви Клієнта.

Убачається, що всупереч вимог п. 2.3 та п. 2.7 договору банківського вкладу № R4117/21968D/LV05 від 16.06.2017 року відповідач АТ «ВТБ Банк» у день закінчення строку дії договору суму вкладу та нараховані відсотки перерахував на рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «Альфа Банк», який на той час вже був закритий позивачем, що підтверджується копіями меморіальних ордерів № 194 та № 1337 від 22.05.2018 року.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача проте, що перерахування коштів здійснювалось на тимчасовий рахунок, відповідно до п. 20.7 Інструкції, як кошти клієнтів банку за недіючими рахунками не заслуговує на увагу та є безпідставним, оскільки позивач ОСОБА_1 у встановленому порядку та строк подав письмову заяву у якій просив здійснити перерахування коштів на його рахунок у державній банківській установі, а саме Ощадбанку.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд необґрунтовано відмовив йому у відшкодуванні моральної шкоди з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Чинним законодавством не передбачено право на відшкодування моральної шкоди із правовідносин, що виникають із договірних зобов'язань.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у справі № 553/2630/15-ц від 14.02.2018 року, у справі № 20/10115/16-ц від 04.04.2018 року.

Таким чином, за спірними правовідносинами у ОСОБА_1 не виникає права на відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, позивачем не надано суду належних доказів про душевні страждання, приниження його честі та гідності, ділової репутації, та їх взаємозвязок з питанням повернення банком банківського вкладу по договору № R4117/21968D/LV05.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволені таких позовних вимог, з підстав наведених в оскаржуваному рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим судом на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим підстав для скасування зазначеного рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника Акціонерного товариства "ВТБ Банк" - адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 21 лютого 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

ОСОБА_3