ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1104/18 Номер провадження 22-ц/814/2235/19Головуючий у 1-й інстанції Хоролець В.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12 квітня 2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір №б/н за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу ОСОБА_1 своєчасно не погасила заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2018 року виникла заборгованість в сумі 82774 грн. 67 коп., яка складається з наступного: 4574 грн. 99 коп. - заборгованість за кредитом; 70881 грн. 84 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3917 грн. 84 коп. - штраф (процентна складова).

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 квітня 2007 року в сумі 82 774 грн. 67 коп., яка складається з наступного: 4574 грн. 99 коп. - заборгованість за кредитом; 70881 грн. 84 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3917 грн. 84 коп. - штраф (процентна складова). Також позивач просить стягнути судові витрати у справі (сплачений судовий збір при зверненні до суду) в сумі 1762 грн. (а.с.а.с.2-4).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №б/н від 12 квітня 2007 року в сумі 79729 грн. 67 коп., яка складається з наступного: 4574 грн. 99 коп. - заборгованість за кредитом та 70881 грн. 84 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3772 грн. 84 коп. (процентна складова).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Приватбанк» судові витрати по справі (судовий збір) в сумі 1697 грн. 15 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 , яка оскаржила рішення суду в апеляційному порядку. Просила рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що договір від 14 квітня 2017 року укладався на 12 місяців, а банківські картки, що видавалися в подальшому не є кредитними, при цьому з будь-якими документами при підписанні анкети-заяви вона ознайомлена не була, також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. Позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Підстави розгляду справи без виклику сторін

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 82774 грн. 67 коп. та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Клопотання про виклик сторін в судове засідання до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на підставі підписаної нею анкети позичальника № PLXRRX11450237 відповідно до якої банк надав їй строковий кредит у сумі 1774 грн. 80 коп. на строк 12 місяців з 12 квітня 2007 року по 12 квітня 2008 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 43 грн. 48 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 295 грн. 80 коп. При цьому, за змістом даної зави сторонами узгоджено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць замість 1%.

На підставі даної заяви позичальнику видано кредитну карту № НОМЕР_2. (а.с. 9)

Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 17 жовтня 2017 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_1 , про що 17 жовтня 2017 року складено відповідний актовий запис № 4 (а.с.40)

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.6. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 24).

Колегією суддів також встановлено, що 21 травня 2018 року назва ПАТ КБ «ПриватБанк» змінена на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк».)

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідач станом на 31 липня 2018 року має заборгованість по фактично отриманих коштах в сумі 4 574грн. 99 коп.

Позиція апеляційного суду відносно висновків суду першої інстанції

Щодо стягнення заборгованості в сумі 4 574 грн. 99 коп.

Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов по суті до правильного висновку в частині стягнення із відповідача заборгованості у сумі 4 574 грн. 99 коп.

Щодо строків позовної давності

Також колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості остання проплата по спірному договору була проведена 18 липня 2016 року (а.с.5-8).

Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 31 серпня 2018 року тобто до спливу строку позовної давності (а.с.2).

Із розрахунку наданого банком вбачається, що перед остатньою проплатою відповідач періодично сплачувала заборгованість за кредитом.

Слід звернути увагу, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналізуючи проплати здійсненні ОСОБА_1 колегія суддів приходить до переконання про визнання боргу відповідачем.

Щодо розрахунку, наданого позивачем

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на неправильний розрахунок заборгованості оскільки жодних доказів що підтверджує дану обставину не надано, експертиза по даному питанню не проводилася, тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст.ст. ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо стягнення заборгованості за процентами та штрафів

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками викладеними в оскаржуваному рішенні щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафів.

Так, задовольняючи вимоги в цій частині суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, сторони досягли згоди щодо сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

Однак, як вже зазначалося при укладенні договору 12 квітня 2007 року відповідач підписала заяву позичальника, у якій зазначено, що ОСОБА_2 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору позивач додав Умов та правил надання банківських послуг в закритому акціонерному товаристві «ПриватБанк».

При цьому, у заяві зазначено, що Банк надає позичальнику кредит в сумі 1774 грн. 80 коп. строком на 12 місяців та визначено відсотки.

Разом з тим, заява позичальника не містить даних, на які посилався суд першої інстанції, та які маються в п 9.12 наданих суду Умов та правил надання банківських послуг, а саме, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк,.

Також заява не містить що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш, ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми позову, що передбачено п.8.6 Умов надання банківських послуг.

При цьому, як вбачається з розрахунку станом на 12 квітня 2008 року відповідачем сплачено суму кредиту, а сума в розмірі 4574 грн. 99 коп. була отримала після погашення попередньої суми кредиту.

Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. А також про стягнення штрафів.

Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст.1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За даних обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Висновки за результатами розгляду справи

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони досягли згоди щодо автоматичної пролонгації договору у разі якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору.

Відтак, строк дії договору слід вважати закінченим 12 квітня 2008 року, тобто, підстави стягнення відсотків за договором за використання коштів отриманих після закінчення строку дії договору а також штрафів відсутні, а із інших підстав позивач не заявляв вимоги щодо стягнення відсотків та штрафів.

Однак, враховуючи, що фактично отримані за переданою ОСОБА_1 платіжною карткою та використані кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, рішення в частині стягнення фактично отриманих коштів в сумі 4574 грн. 99 коп. слід залишити без змін.

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками у сумі 70881 грн. 84 коп. та штрафів у розмірі 500 грн. 00 коп. та 3772 грн. 84 коп. необхідно скасувати, та ухвалити нове в цій частині, яким у задоволенні позову щодо стягнення відсотків за кредитним договором - відмовити.

Рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» загальної суми боргу слід змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості з 79729 грн. 67 коп. до 4574 грн. 99 коп.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил викладених у ст.141 ЦПК України, рішення суду слід змінити в частині розподілу судових витрат, пропорційно задоволених позовних вимог та стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» понесені ОСОБА_1 судові витрати при подачі апеляційної скарги також пропорційною задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Враховуючи ціну позову судовий збір, що підлягав сплаті при зверненні до суду першої інстанції становив 1762,00 грн.

Зважаючи на зменшення розміру стягнутої заборгованості слід також змінити розмір стягнутого судового збору зменшивши його до 97 грн. 44 коп.

Згідно з п. 1.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тобто, судовий збір за подачу апеляційної скарги - 2643,00 грн.

Проте, як вбачається з квитанції № 0.0..1 від 08 липня 2019 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1241,62 коп.

Тому, з банку на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1172 грн. 96 коп., судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги.

А також слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір на рахунок держави у розмірі 1323 грн. 88 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками у сумі 70881 грн. 84 коп. та штрафів у розмірі 500 грн. 00 коп. та 3772 грн. 84 коп. - скасувати, та ухвалити нове в цій частині, яким у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за кредитним договором - відмовити.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» загальної суми боргу та судових витрат змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості із 79729 грн. 67 коп. до 4574 грн. 99 коп., суму судових витрат із 1697 грн. 15 коп. до 97 грн. 44 коп.

Стягнути із акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1172 грн. 96 коп.

Стягнути із акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1323 грн. 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 05 вересня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська