Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6848/14-ц Головуючий у 1-й інст. Зайцев А. В.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б..

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 274/6848/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Зайцева А.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути аліменти на її утримання, як непрацездатної матері, у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи із 19.12.2014 і довічно. В обґрунтування вимог позовної заяви зазначила, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_5, від якого мають трьох повнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вказала, що вона є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію. Із чоловіком, який також є пенсіонером, шлюбні відносини фактично припинилися ще у 2012 році, він матеріальної допомоги їй не надає. Вона має онкозахворювання, є інвалідом ІІ групи безстроково, у зв'язку з чим потребує постійного лікування, отримуваних коштів їй вкрай не вистачає. Зазначила, що її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальної допомоги не надають, оскільки не мають такої можливості, в тому числі за станом здоров'я. Натомість відповідач офіційно працює та отримує високу заробітну плату - понад 14 000 грн на місяць, проте матеріальної допомоги в добровільному порядку їй не надає, а тому, посилаючись на положення ст. 202 СК України, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи із 19.12.2014. Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Представником ОСОБА_1 ОСОБА_7. на зазначене рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що названим рішенням суду порушуються права ОСОБА_6, яка отримує від ОСОБА_2 аліменти на утримання їх двох малолітніх дітей і у теперішній час ОСОБА_2 звернувся до неї з позовом про зменшення розміру аліментів. На обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачка має достатньо джерел для існування. Вона отримує пенсію по інвалідності, кошти на виконання договорів оренди двох земельних ділянок, власником яких вона є, має додатковий дохід від реалізації продовольчих товарів власного виробництва. Позивачка також має можливість утримання її зі сторони власного чоловіка ОСОБА_5, який отримує пенсію за віком та має у власності чотирьохкімнатну квартиру у м. Бердичеві, а також - зі сторони інших дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У власності позивачки перебуває житловий будинок. В апеляційній скарзі також вказано, що позивачка була успішно прооперована, у неї відсутні будь-які прояви рецидиву захворювання, а отже лікування не є постійним та фінансово затратним як про це зазначено в рішенні суду.

Представник відповідача ОСОБА_9 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та нічим не підтвердженими, а рішення суду є законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що до апеляційної скарги не надано жодного доказу про існування інших джерел доходів у позивачки, а тому ці доводи є лише припущенням. Вказує, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності. Із нерухомого майна вона має лише приватний будинок у с. Мирославка Бердичівського району, який стоїть на двох земельних ділянках. Земельні ділянки, що здаються в оренду, набуті у власність шляхом прийняття спадщини після ухвалення рішення по справі. Зазначає, що можливість утримувати дружину з боку чоловіка є недоведеною, оскільки останній є дуже хворою людиною, переніс декілька операцій, перебував у комі, також не доведено можливість утримання з боку двох інших синів. Можливість отримання доходу від реалізації продовольчих товарів також є недоведеною, оскільки згідно довідки Мирославської сільської ради позивачка не утримує велику рогату худобу, свиней та кіз. Вказує, що твердження в апеляційній скарзі щодо діагнозу позивачки є неетичним та особистим припущенням щодо стану її здоров'я.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, мотивуючи його наступним.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонеркою та має інвалідність 2 групи (а.с. 7, 8, 10).

Із довідки УПФ України в м. Бердичеві та Бердичівському районі від 16.12.2014 № 22637/02-01 вбачається, що вона перебуває на обліку та отримує пенсію за віком при повному стажі у розмірі 1137, 90 грн (а.с. 7).

Довідкою Бердичівської ЦМЛ Міська поліклініка № 616 від 15.12.2014 підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в онкокабінеті із діагнозом рак правої молочної залози ст. І кл. гр.ІІ та потребує постійного медикаментозного лікування (а.с. 5).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3, 1976р.н., ОСОБА_10, 1982р.н. та ОСОБА_4, 1989р.н. (а.с. 21-23).

Як на підставу своїх вимог, позивачка, посилаючись на ст. 202 СК України, вказувала, що відповідач, як син, повинен піклуватися про неї та утримувати, оскільки у інших двох синів немає такої фінансової можливості, а чоловік проживає окремо.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має високий дохід, а його безумовне визнання позову дає підстави для стягнення аліментів у тому розмірі, в якому просить позивач.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується в повному обсязі із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року надано роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Відповідно до статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлено, що у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становив 949 грн. 00 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою та інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку УПФ України в м. Бердичеві та Бердичівському районі та отримує пенсію у розмірі 1137, 90 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що пенсії, яку вона отримує, не вистачає на її потреби у зв'язку з тим, що вона повинна постійно приймати певні ліки та проходити процедури, пов'язані з її захворюванням (рак молочної залози).

Потреба у постійному медикаментозному лікуванні позивачки, про що зазначено в довідці Бердичівської ЦМЛ міської поліклініки від 15.12.2014 №616, підписаної і завіреної печатками лікуючого лікаря та зав. відділенням, у судовому засіданні не спростована.

Факт отримання матеріальної допомоги від дітей та чоловіка чи за рахунок інших джерел на час ухвалення рішення судом першої інстанції матеріалами справи не підтверджений.

Тому, задовольняючи позов, суд обгрунтовано виходив з того, що позивачка є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги, а у відповідача, який є повнолітнім, по відношенню до неї виникає обов'язок щодо утримання матері та його виконання.

Водночас, на час ухвалення рішення, відповідач, визнаючи позов в повному обсязі, не надав суду доказів, які мають значення при визначенні розміру аліментів.

Так, відповідач ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають малолітніх дітей : сина - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 61, 62).

Отже, у відповідача, окрім матері, є інші утриманці.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2015 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_11 повноліття, а в подальшому - ј частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_12 до досягнення нею повноліття, починаючи із 26.11.2014 (а.с. 62).

Як зазначено вище, у позивачки є ще двоє працездатних синів, які можуть надавати їй посильну матеріальну допомогу.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини є суттєвими при визначенні розміру аліментів, а тому вважає, що розмір аліментів на утримання позивачки (матері) необхідно зменшити із 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача.

Водночас, в резолютивній частині рішення судом зазначено «стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 у розмірі ј частина всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи із 19.12.2014». Вказане формулювання суперечить нормам ст. 205 СК України, де не передбачено мінімальну межу стягуваних коштів, а відтак словосполучення «але не менше 30% прожиткового мінімуму» слід виключити із резолютивної частини рішення.

Послання ОСОБА_1, що у власності позивачки на час ухвалення рішення було наявне нерухоме майно, земельні ділянки та вона отримує додатковий дохід нічим не підтверджені, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено без повного з'ясування обставин справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до порушення норм чинного матеріального законодавства, а тому підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2015 року змінити.

Зменшити суму стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів із 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходів) та виключити з резолютивної частини рішення словосполучення «але не менше 30% прожиткового мінімуму».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.01.2019.

Головуючий Судді