КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/8238/2019 Головуючий в 1 інстанції - Савицький О.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у сумі 7 338 грн. 08 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 30 720 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2017 року по справі №357/9462/17, яка набрала законної сили 27.11.2017 року, визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі/смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМ України від 21.10.2015 року №850, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 27.12.2016 року.

Відповідно до указаної постанови 10.02.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги, проте відповідач своїм листом від 20.02.2017 року протиправно відмовив позивачу у його зверненні з посиланням на відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

При цьому, позивач зазначає, що враховуючи вимоги абз.3 п.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», ст. 23 Закону України «Про міліцію», а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року за №850 останнім днем строку виплати відповідачем одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої інвалідності було 25.05.2017 року.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що вищенаведена постанова суду була виконана відповідачем лише 28.02.2018 року, позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив суд позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача кошти у загальній сумі 38 058 грн. 08 коп., з яких 3% річних - 7 338 грн. 08 коп., а інфляційні втрати - 30 720 грн.

В поданій апеляційній скарзі відповідач з посиланням на порушення судом норм матеріального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник посилається на те, що у діях Головного управління Національної поліції в Київській області відсутня ознака ухилення від виконання грошового зобов`язання, оскільки виплата позивачеві була здійснена одразу після надходження відповідних коштів до бюджету установи.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2017 року по справі №357/9462/17, яка набрала законної сили 27.11.2017 року, визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі/смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМ України від 21.10.2015 року №850, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 27.12.2016 року, що в сумі складає 320 000 грн.

Вказаною постановою також встановлено, що 10.02.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги, проте відповідач своїм листом від 20.02.2017 року протиправно відмовив позивачу у його зверненні з посиланням на відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Враховуючи положення ст. 82 ЦПК України, вищезазначені обставини, встановлені постановою суду, не потребують доказуванню у даній справі.

Згідно виписки по картковому рахунку позивача, вказане судове рішення виконано відповідачем лише 23 лютого 2018 року /а.с. 12/.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з положень ст. 625 ЦК України та обов`язку боржника сплатити кредитору інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор маг право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 року у справі №910/8318/16).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що враховуючи вимоги абз.3 п.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», ст. 23 Закону України «Про міліцію», а також п.п. 9, 10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року за №850 останнім днем строку виплати відповідачем одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої інвалідності було 25.05.2017 року.

Між тим, фактично грошове зобов`язання було виконане відповідачем із простроченням, а саме: 23.02.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України у справі №6-113цс14 від 01.10.2014 року

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц.

Відповідно до вимог ст.124 Конституції Українисудові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, оскільки між сторонами мало місце грошове зобов`язання з виплати позивачеві одноразової грошової допомоги, яке в подальшому було підтверджене судовим рішенням, однак указане зобов`язання було виконане боржником з порушенням термінів його виконання, з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню виплати передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно розрахунку позивача, з яким погодився суд першої інстанції, за період з червня 2017 року по лютий 2018 року з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 30 720,00 грн. інфляційних втрат щодо встановленої рішенням суду суми одноразової грошової допомоги (320 000,00 грн.), та три відсотки річних в розмірі 7 338,08 грн., а всього - 38058,08 грн.

При цьому, будь-яких заперечень щодо указаного розрахунку, а також спірного періоду, відповідач в апеляційній скарзі не заявляє.

Доводи скаржника відносно того, що у діях Головного управління Національної поліції в Київській області відсутня ознака ухилення від виконання грошового зобов`язання, оскільки виплата позивачеві була здійснена одразу після надходження відповідних коштів до бюджету установи, підлягають відхиленню, оскільки відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що у відповідача не було можливості виплатити належну позивачеві суму, починаючи з травня 2017 року та до лютого 2018 року.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в силу ч. 1 ст. 625 ЦК України відсутність грошових коштів на рахунках державної установи не може бути підставою для звільнення юридичної особи від виконання власних грошових зобов`язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги указаних висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в силу малозначності справи не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 11 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: