Провадження № 2/317/145/2019
Справа № 317/2765/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ГРОМОВОЇ І.Б.,

при секретарі Коваль В.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Київ РЕ», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Київ РЕ», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, 13.10.2017 року на трасі Москва- Сімферополь біля повороту на смт. Кушугум відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та участю ОСОБА_3. Вона керувала автомобілем НОМЕР_1, а ОСОБА_3 - автомобілем «ВАЗ 21011» державний реєстраційний номер 18074НА. Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді є водій ОСОБА_3

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2685489 цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у відповідача, на підтвердження чого надається копія полісу. Водій ОСОБА_3 свою вину у вчиненні ДПТ визнав і ними за спільною згодою було складено Європротокол. У встановлений термін ОСОБА_3 повідомив відповідача про ДТП та подав необхідний перелік документів для виплати страхового відшкодування.

13.10.2017 року позивач подала відповідачу заяву про страхове відшкодування.

Незважаючи на це, листом від 02.02.2018 року відповідач відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, бо жоден з водіїв начебто не визнав свої вини.

Після цього, ОСОБА_3 на прохання позивача направив відповідачу заяву від 07.06.2018 року про визнання вини.

Листом від 20.06.2018 року відповідач повідомив ОСОБА_3, що заява отримана та перенаправлена на розгляд до відділу врегулювання.

Таким чином, відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу страхове відшкодування, тобто, ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених законодавством до договором страхування.

ОСОБА_4 ліміт за шкоду, заподіяну майну за полісом № АК/2685489 складає 100000,00 гривень, тобто, шкода завдана автомобілю не перевищує встановлений полісом ліміт.

Позивачка зазначила, що її автомобіль був оглянутий експертом відповідача, виконано його оцінку, але у наданні копії висновку їй було відмовлено.

Відповідно до висновку експертного авто- товарознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу внаслідок ДТП сума складає 21904,30 грн.

Відповідач відмовляється добровільно сплатити завдану їй матеріальну шкоду, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом, в якому просила суд:

- стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю «СК «Київ РЕ» на її користь матеріальну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою у сумі 21904,30 грн.;

- стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю «СК «Київ РЕ» на її користь судові витрати у розмірі 704,80 коп. та витрати на правову допомогу.

Відповідач ТОВ «СК«Київ РЕ» подав відзив на позов, в якому зазначав, що 18.03.2017 року між ОСОБА_4 компанією «Київ Ре» та ОСОБА_3 було укладено поліс № АК/2685489 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким забезпеченим є транспортний засіб «ВАЗ 21011», д.р.н.з. 18047НА.

13.10.2017 року до ОСОБА_4 компанії «Київ Ре» звернулася власник автомобіля «Hyundai», д.р.н.з. АР0564ВО, ОСОБА_1 з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 13.10.2017 року, яка сталась 13.10.2017 року на трасі Москва - Сімферополь за участі забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21011», д.р.н.з. 18047НА, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Hyundai», д.р.н.з. АР0564ВО, під керуванням ОСОБА_1, надавши також «Європротокол» від 13.10.2017 року.

При цьому, відповідач защначає що відносини, повязані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Згідно ст. 6 Закону ОСОБА_4 випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно- правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров іо та/або майну потерпілого.

Як походить з наведеної норми Закону та й з назви самого Закону, ОСОБА_4 страхує саме цивільно-правову відповідальність особи.

Очевидним є також той факт, що виходячи із загальних норм чинного законодавства України, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), передбачено адміністративну відповідальність - ст. 124 КУпАП - (а у випадку завдання шкоди здоровю чи життю - кримінальну відповідальність, передбачену статтею 286 КК України) особи за порушення правил дорожнього руху та з урахуванням того, що статтею 6 Закону встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом, а цивільно-правові наслідки настають лише за наявності вини особи, що підлягає страхуванню, що доводиться у порядку встановленому чинним законодавством України про адміністративні правопорушення, а також кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством України та визначається постановою (рішенням, вироком) суду, яке набуло чинності у порядку, встановленим чинним законодавством України.

Крім того, виходячи з приписів цивільного права України фактичною підставою цивільно-правової відповідальності є склад правопорушення, елементами якого визнаються:

1) протиправність діяння; 2) шкода; 3) причинний зв'язок між протиправним діянням і шкодою; 4) вина правопорушника.

Наявність складу правопорушення є єдиною достатньою умовою виникнення цивільно- правової відповідальності. Для того щоб виникла цивільно-правова відповідальність, необхідна наявність усіх її підстав (їх сукупність). Тобто, відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, цивільно-правова відповідальність особи не наступає.

Отже, статтею 6 Закону встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом, а цивільно-правові наслідки настають лише за наявності вини особи, що підлягає страхуванню, що доводиться у порядку, встановленому чинним, вданому випадку, адміністративним законодавством України.

З поданих ОСОБА_4 документів походить, що учасники вищезазначеної дорожньо- транспортної пригоди не викликали на місце дорожньо-транспортної пригоди співробітників відповідного підрозділу Національної поліції, а скористалися правом на складення спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - «Європротокол».

При цьому відповідач зазначає, що п. 33.2. ст. 33 Закону чітко визначено за яких умов можливе оформлення Європротоколу, а саме:

«У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, підтверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку».

З наданого позивачем ОСОБА_4 «Європродоколу» вбачалося, що жоден з учасників ДТП не вважає себе винним у його скоєнні, оскільки інформація про визнання одним з водіїв своєї вини у ДТП в «Європротоколі» відсутня. Тобто згоди водіїв транспортних засобів часників ДТП щодо обставин її скоєння досягнуто не було. Тому, керуючись наведеною вище нормою Закону, учасники ДТП зобовязані були проінформувати відповідні підрозділи Національної поліції про настання ДТП, і, відповідно, не мали права складати «Європротокол».

З огляду на наведене, Страхова компанія «Київ Ре» своїм листом від 07.02.2018 року № 66 повідомила ОСОБА_1, що не має правових підстав для розгляду наданого нею повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколу») та виконання подальших дій, які передбачені Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому зазначимо, до прийняття такого рішення ОСОБА_4 було замовлено незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Hyundai», д.р.н.з. АР0564ВО, яка відповідно до Звіту № 2003 від 02.11.2017 року про оцінку зартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 21904,30 грн.

Що стосується заяви Страхувальника ОСОБА_3 від 07.06.2018 року щодо визнання вини в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 13.10.2017 року, то чинним законодавством України не передбачено визнання водієм вини вже після ДТП і, навпаки статтею 33 Закону встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») спільно складається учасниками пригоди безпосередньо на місці ДТП. Саме цей документ - «Європротокол», складений на місці ДТП, є основним документом, який подається заявником ОСОБА_4 і на підставі якого випадок, може бути визнано як страховий. Тому вказана заява від 07.06.2018 року, подана ОСОБА_3 більше ніж через півроку після ДТП, жодним чином не могла вплинути на прийняте ОСОБА_4 ще у лютому місяці 2018 року рішення.

З огляду на наведене відповідач вважає, що правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 зявились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення аналогічні тим, що містяться у позові.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник ТОВ «СК «Київ РЕ» не зявився.

Третя особа ОСОБА_3А, до суду зявився, позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення в яких зазначив, що вважає вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі у звязку з наступним.

13.10.2017 року на трасі Москва - Сімферополь біля повороту на смт. Кушугум відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «ВАЗ 21011», д.н. 18074НА під керуванням ОСОБА_3.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21011», д.н. 18074НА, ОСОБА_3 відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2685489 застрахована у Товариства з додаткової відповідальністю «СК «Київ РЕ».

Водій ОСОБА_3 свою вину у вчиненні ДПТ визнав та за спільною згодою учас ників було складено Європротокол. У встановлений термін ОСОБА_3 повідомив відповідача про ДТП та подав необхідний перелік документів для виплати страхового відшкодування.

13.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Товариства з додаткової відповідальністю «СК «Київ РЕ» з заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до листа від 07.02.2018 року Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Київ РЕ» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки за думкою страховика з наданого «Європротоколу» вбачається, що жоден з учасників ДТП не вважає себе винним у його скоєнні, оскільки інформація про визнання одним водієм своєї вини у ДТП в «Європротоколі» відсутня. Тобто відповідач безпідставно зробив висновок про те, що згоди водії транспортних засобів-учасників ДТП щодо обставин її скоєння досягнуто не було.

Але встановлено відповідно заяви від 07.06.2018 року адресованої ТДВ «СК «Київ РЕ» ОСОБА_3 надав заяву про визнання вини у скоєнні ДТП 13.10.2017 р.

Листом № 205к/54 від 20.06.2018 року відповідач повідомив ОСОБА_3, що заява отримана та перенаправлена на розгляд до відділу врегулювання ТДВ «СК «Київ РЕ».

Згідно звіту № 2003 про оцінку вартості відновлювального ремонту ушкодженого транспортного засобу від 02.11.2017 р. транспортного засобу Hyundai Getz державний номер НОМЕР_3, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 36059,23 грн., кофіціент фізичного зносу складових складає 0,4787, матеріальна шкода нанесена власнику автомобіля в результаті його пошкодження дорівнює 26285,16 грн.

Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У ст. 9.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісу №АК/2685489 обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100000 грн. на одного потерпілого та встановлений розмір франшизи в розмір 0 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що з вересня 2011 року в Україні вступив у дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування». Цим Законом було запроваджено механізм спрощеного оформлення ДТП з незначними наслідками шляхом складання повідомлення про ДТП (Європротоколу) та інші новації, спрямовані на приведення обовязкового страхування цивільної відповідальності автовласників, у відповідність до міжнародних стандартів страхування та врегулювання збитків.

Стороною відповідача не було надано суду жодних доказів на підтвердження неправомірності складення європротоколу, відповідно до якого ОСОБА_3 визнав свою провину, як і не надано доказів на підтвердження зазначення в ньому невірних даних щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, а відтак суд вважає повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), складений сторонами 13.10.2017 року, - належним доказом, який підтверджує факт, обставини ДТП та винність втретьої особи у його вчиненні.

Позивачем ОСОБА_1 були надані усі наявні та необхідні для встановлення обставин у справі докази, в тому числі і на підтвердження розміру спричинених їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків, вартості ремонтно-відновлювальних робіт належного їй транспортного засобу.

В рекомендаціях по складанню (заповненню) бланку Європротоколу, що разом з полісом надається ОСОБА_4 відсутні вимоги щодо заповнення протоколу. Графа «Винний в ДТП» взагалі не передбачена. Законодавством така вимога не встановлена. Звернення саме винуватця до страхової компанії, вчасно з наданням пакету документів і є підтвердженням того, що учасники ДТП дійшли згоди про винуватість ОСОБА_3

В свою чергу відповідач ТДВ «СК «Київ РЕ» окрім відзиву на позов не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог, наданими йому процесуальними правами скористався на власний розсуд.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

В п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки позивачем у позовній заяві зазначено, що на час подання нею було сплачено кошти у розмірі 900,00 грн. за роботу адвоката, зазначена обставина підтверджується квитанцією № 4116 від 19.08.2018 р., ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до товариства з додатковою відповідальністю «СК «Київ РЕ» (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ), третя особа: ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Київ РЕ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 21904,30 грн. (двадцять одна тисяча девятсот чотири грн. 30 коп.).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Київ РЕ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Київ РЕ» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 900,00 грн. (девятсот грн. 00 коп).

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення буде виготовлений 25.02.2019 року.

Суддя І.Б. Громова