Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 668/11198/15-ц

провадження № 61-46303св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представники відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року у складі судді Дорошинської В. Е. та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 25 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами договору позики ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 15 000,00 дол. США із зобов`язанням повернути кошти в строк до 02 жовтня 2010 року. У подальшому, за погодженням сторін, строк повернення позики було збільшено до 02 жовтня 2012 року, про що були внесені зміни до договору позики, однак до теперішнього часу грошові кошти відповідач не повернула.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики у розмірі 15 000,00 дол. США, відсотки за користування коштами у розмірі 5 611,73 дол. США з конвертацією у національну валюту України на день здійснення платежу та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 27 784,07 грн, та стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу - 15 000,00 дол. США, що еквівалентно 317 781,62 грн станом на 31 серпня 2015 року, відсотки за користування кредитом - 5 611,73 дол. США, що еквівалентно 118 886,97 грн станом на 31 серпня 2015 року, та три відсотки річних у сумі 27 784,07 грн, судові витрати в сумі 3 654 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановленим є факт укладення договору позики, отримання позичальником коштів у розмірі визначеному у пункті 1 договору та обов`язок ОСОБА_2 повернути позику у тому ж розмірі у строк, встановлений договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 25 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині визначення строку дії договору позики та встановлення розміру судових витрат змінено.

Виключено із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на продовження строку дії договору позики до 02 жовтня 2012 року та визнано, що зобов`язання повернути позику діє до 02 жовтня 2010 року.

Зменшено розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат пропорційних задоволеній частині позовних вимог із суми 3 654,00 грн до 2 704,00 грн.

Рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотків за користування позиковими коштами станом на 31 серпня 2015 року в розмірі 5 611,73 дол. США скасовано і ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування позикою за період із 31 серпня 2012 року до 31 серпня 2015 року в розмірі 5 611,73 дол. США відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що помилковим є висновок суду про продовження строку виконання договору до 02 жовтня 2012 року, оскільки позивач не надав належних письмових доказів про те, що позичальник погодилась на таку зміну умов договору, тоді як представник ОСОБА_2 в ході розгляду справи такі обставини заперечував. Суд першої інстанції помилково застосував положення статті 1048 ЦК України та неправомірно стягнув відсотки за користування грошима, оскільки така вимога суперечить умовам договору. Впродовж розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 та її представник, заяву про застосування строку позовної давності не подали, однак мали таку можливість.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач та її представник не були повідомлені про день, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції та відповідач не змогла скористатися своїм право на звернення із заявою про застосування позовної давності; суди неналежним чином оцінили висновок судової почеркознавчої експертизи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 02 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 15 000,00 дол. США із зобов`язанням повернути суму боргу в строк до 02 жовтня 2010 року. Договір укладений без сплати відсотків за користування коштами (а. с. 3 т. 1).

Згідно з умовами договору від 02 липня 2010 року позичальник ОСОБА_2 , своїм підписом підтвердила, що отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 118 500,00 грн. У разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 15 000,00 дол. США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.

Відповідно до висновку експертизи від 03 серпня 2017 року № 336-ПТ відповісти на питання ким, ОСОБА_2 чи іншою особою, виконаний підпис в колонці «Позичальник» розділу «Підписи» наданого на дослідження договору позики грошових коштів від 02 липня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) не представилося можливим. Рукописний тест «ОСОБА_2» в колонці «Позичальник» розділу «Підписи» наданого на дослідження договору позики грошових коштів від 02 липня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником), виконаний самою ОСОБА_2 (а. с. 54-67 т. 2)

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошей (суму позики) або таку ж суму речей того ж роду та такої якості.

За замістом статей 526, 530, 599 ЦК України, зобов`язання має бути виконано належним чином з дотриманням умов і строків встановлених договором та вимог цього Кодексу. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Забезпеченням виконання грошового зобов`язання є неустойка, вид та порядок стягнення якої може бути встановлений за договором сторін, як це передбачено статтею 546 ЦК України.

Згідно з статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договору даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміна договору допускається відповідно до частини першої статті 651 ЦК України лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором чи законом. Зміна умов договору вчиняється у тій самій формі, що і договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок експерта, викладений у пункті 1 про неможливість відповісти на питання ким виконаний підпис у колонці «позичальник» не заперечує встановленого судом факту підписання відповідачем вказаного договору позики. ОСОБА_1 є позикодавцем у спірних правовідносинах, на підтвердження факту укладання договору надав суду оригінал договору, який підписаний позичальником у день його укладання 02 липня 2010 року. Саме оригінал договору, наявний у позивача, переданий суду для проведення почеркознавчої експертизи, яка призначена на вимогу ОСОБА_2 . Крім того, умовами пункту 1 договору встановлено, що позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 15 000,00 дол. США із зобов`язанням повернути до 02 жовтня 2010 року.

Позичальник відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір укладено у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця, або були одержані у меншій кількості ніж це встановлено договором.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заперечення позичальника щодо невиконання обов`язку повернути позику підлягають доведенню. Проте в ході розгляду справи відповідачем та її представниками не надано жодних доказів на підтвердження факту повернення позики, прийняття виконання позикодавцем, як це встановлено статтею 527 ЦК України.

Встановивши, що позивач не надав належних письмових доказів того, що позичальник погодилась на зміну умов договору в частині строку, а представник ОСОБА_2 в ході розгляду справи такі обставини заперечував, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що строк виконання зобов`язання за спірним договором визначений до 02 жовтня 2010 року.

Істотною умовою договору позики, що погоджена у письмовій формі є умова про те, що договір укладається без сплати відсотків за користування грошовими коштами.

Крім того, стягнення процентів за користування позиковими коштами, поза межами строку кредитування є помилковим, оскільки право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18).

Доводи касаційної скарги про те, що суди неналежним чином оцінили висновок судової почеркознавчої експертизи, зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України) та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи скарги про те, що відповідач та її представник не були повідомлені про день, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції та відповідач не змогла скористатися своїм право на звернення із заявою про застосування позовної давності не знайшли свого підтвердження.

Так, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що право відповідача та надання рівних можливостей для захисту своїх прав було забезпечено судом першої інстанції шляхом скасування за її заявою заочного рішення від 02 лютого 2016 року, ухваленого без належного повідомлення про розгляд справи. Впродовж наступного розгляду справи, від моменту ознайомлення із її матеріалами з 26 лютого 2016 року до моменту постановлення судового рішення судом першої інстанції 04 квітня 2018 року, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, відповідно до приписів цивільно-процесуального законодавства вчиняв необхідні дії для реалізації прав відповідача щодо надання необхідних доказів її заперечень проти заявлених позивачем вимог.

Однак впродовж часу розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 та її представник заяву про застосування строку позовної давності не подали. Крім того, право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року в нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. М. Сімоненко