Справа № 126/1408/18
Провадження № 22-ц/801/205/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуСправа № 126/1408/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

секретар : Пантелеймонова А.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №4 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 126//1408/18 за позовом представника ПСП «Війтівське» - Рибака Леоніда Мотельовича до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника ПСП «Війтівське» - Рибака Леоніда Мотельовича на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Моцного В.С. у приміщенні Чечельницького районного суду Вінницької області в 11.40 год., повний текст рішення складено 03 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

25 травня 2018 року представник Приватного сільськогосподарського підприємства "Війтівське" (надалі - ПСП "Війтівське") Рибак Л. М. звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги (а.с. 22 -23) ставив вимогу стягнути солідарно з відповідачів на його користь 2 088 396 гривень.

Обґрунтовуючи позов, Рибак Л. М. зазначив, що він є засновником та власником майна ПСП "Війтівське". У 2000 році між ПСП "Війтівське" та пасічником ОСОБА_4 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей і на протязі трьох років він виконував роботу по виробництву меду і попутних матеріалів. У 2001 році ПСП "Війтівське" придбало 47 вуликів з бджолосім'ями. В 2004 році посадові особи СФГ "Новосулківське" ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діючи в зговорі з пасічником ОСОБА_4 скоїли злочин, а саме: таємно заволодівши майном ПСП "Війтівське", в тому числі і вуликами з бджолосім'ями в кількості 47 штук. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 21.03.2006 року за СФГ "Новосулківське" було визнано право власності на майно ПСП "Війтівське", в тому числі і на 47 вуликів з бджолосім'ями, які в послідуючому незаконно заволоділи та в подальшому приватизували майно захоплене рейдерським методом. Досудовим слідством було встановлено що керівники СФГ "Новосулківське" разом із ОСОБА_4 таємно перевезли 47 вуликів з бджолосім'ями і в подальшому використовували їх для отримання прибутків. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29.11.2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області 06.04.2018 року ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності, у зв'язку із закінченням строку давності. Позивач вважає, що за період використання незаконно набутого майна з 2004 року по 2018 рік, тобто за 14 років йому нанесено відповідачами збитків на суму 2 088 396 грн, яка складається із: вартості 47 вуликів із бджолосім'ями - 148 000 грн; вартості меду 19 740 кг.-1 204 000 грн; віск 196 кг. - 31 360 грн, пилок 658 кг.- 164 500 грн; прополіс 19,7 кг.- 7 895 грн; приріст бджолосімей 329 на суму 493 500 грн.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, передбачений чатсиною 3 статті 233 КЗпП України, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачами.

Не погодившись з таким рішенням, ПСП «Війтівське» подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у позовній заяві та зводяться до того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діючи у зговорі з ОСОБА_4 заволоділи майном ПСП «Війтівське», в тому числі і вуликами з бджолосім'ями у кількості 47 штук. За фактом викрадення вуликів з пасіки де відповідальним був ОСОБА_4 проводилась перевірка, ухвалою Крижопільського районного суду від 29.11.2017 року кримінальне провадження за № 1-кп146/272017, що було зареєстровано 05.07.2013 року за № 0000721 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - закрито, ОСОБА_4 звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, а цивільний позов ПСП «Війтівське» залишено без розгляду. Заявник стверджує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв'язку із застосуванням строків позовної давності. Не погоджується також із твердженнями суду першої інстанції про те, що у 2004 році ПСП «Війтівське» та ОСОБА_7 перебували у трудових відносинах, та вказує, що з 2004 по 2006 роки посадові особи СФГ «Новосулківське» не мали ніяких прав на майно КСП «Агрофірма «Війтівське», а тим паче на майно ПСП «Війтівське».

Від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий їх представником адвокатом ОСОБА_10, з проханням відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог залишити без змін, мотивуючи тим, що в апеляційній скарзі не наведено жодного порушення норм матеріального чи процесуального права, вважає, що суд вірно застосував вимоги КЗпП України та строк для звернення до суду один рік, адже, якби ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з ПСП «Війтівське», як то стверджує позивач, то і кваліфікація його дій була б іншою ( ст. 185 КК України - крадіжка), а не розтрата ввіреного майна. Разом з тим, вважає, що заявник не надав жодних доказів вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_4 також, подав відзив на апеляційну скаргу у якому ставить вимогу залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції, зазначає, що Крижопільським районним судом встановлено що ОСОБА_4 ніс повну матеріальну відповідальність за 17 вуликів загальною вартістю 6 800 грн, а не за 47 як стверджує позивач, і наразі ці вулики є у наявності, так, ухвалою Бершадського районного суду від 08.10.2014 року, було накладено арешт на 17 бджолиних вуликів, які на час постановлення ухвали знаходились у володінні СФГ «Новосулківське». Вважає, що суд вірно відмовив у задоволенні позову на підставі ч. 3 ст. 233 КЗпП України, оскільки представник ПСП «Війтівське» сам вказував що про протиправну розтрату майна відповідачем ОСОБА_4 йому стало відомо в 2004 році, і саме з цього часу починається дія однорічного строку права звернення до суду, а тому строк позовної давності сплинув в 2005 році, а позивач звернувся до суду в травні 2018 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Між позивачем та відповідачами виник спір з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України: розтрати матеріально відповідальною особою ОСОБА_4 ввірених йому матеріальних цінностей, з пасіки, а саме передачею у власність СФГ «Новосулівське» вуликів, які перебували на балансі ПСП «Війтівське», чим завдав ПСП «Війтівське» матеріальну шкоду.

По справі встановлено наступне:

- ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29.11.2017 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.191 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності і кримінальне провадження №0000721 від 05.07.2013 року закрито. Цивільний позов ПСП "Війтівське" до ОСОБА_4 про стягнення збитків залишено без розгляду (а.с.29-30). Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачувався в тому, що працюючи пасічником ПСП "Війтівське", будучи матеріально-відповідальною особою відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.03.2000 року, у 2003 році (точна дата слідством не встановлена) без повідомлення керівника підприємства та без будь якої вказівки останнього, умисно перевіз 17 вуликів, які перебували на балансі ПСП "Війтівське" та за які він ніс повну матеріальну відповідальність, передав їх у столярний цех СФГ "Новосулківське", що розташоване в с. Війтівка Бершадського району, здійснивши у такий спосіб розтрату на користь вказаної юридичної особи, чим заподіяв матеріальну шкоду на суму 6 800 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06.04.2018 року ухвалу Крижопільського районного суду від 29.11.2017 року залишено без змін (а.с.31-33).

Перевіряючи правильність оскаржуваного рішення стосовно позовних вимог до ОСОБА_4, слід зазначити наступне:

Як вбачається з Ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 29.11.2017 року, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.191 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності і кримінальне провадження №0000721 від 05.07.2013 року закрито. Цивільний позов ПСП "Війтівське" до ОСОБА_4 про стягнення збитків залишено без розгляду. Ухвала набула законної сили 06.04.2018 року (після апеляційного перегляду).

В цій Ухвалі зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачувався в тому, що працюючи пасічником ПСП "Війтівське", будучи матеріально-відповідальною особою відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.03.2000 року, без повідомлення керівника підприємства та без будь якої вказівки останнього, у 2003 році (точну дату досудовим розслідуванням не встановлено) умисно перевіз 17 вуликів, які перебували на балансі ПСП "Війтівське" та за які він ніс повну матеріальну відповідальність, передав їх у столярний цех СФГ "Новосулківське", що розташоване в с. Війтівка Бершадського району, здійснивши у такий спосіб розтрату на користь вказаної юридичної особи, чим заподіяв ПСП «Війтівське» матеріальну шкоду на суму 6 800 грн.

Тобто, факт спричинення шкоди розтратою та той факт, що така розтрата була здійснена ОСОБА_4, - є доведеним.

Суд першої інстанції, вважаючи що позов пред'явлено з пропуском строку позовної давності, не звернув уваги та не дав оцінки тому, що позов ПСП «Війтівське» було пред'явлено в кримінальному провадженні, однак позов залишено без розгляду в зв'язку з закриттям кримінального провадження через звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем було після виявлення розтрати вчасно пред'явлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування спричинених збитків в межах кримінального провадження, а після закриття 29.11.2017 року кримінального провадження позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства 25.05.2018 року (про що свідчить відбиток штемпеля вхідної кореспонденції суду), то строк позовної давності позивачем не пропущений.

Стосовно розміру шкоди, яка підлягає стягненню, суд приходить до висновку, що Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29.11.2017 року чітко встановлено, що розмір спричинених збитків за розтрату 17 вуликів становить 6 800 грн., які й підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача. Стосовно вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_4 вартості ще 30 вуликів із бджолосім'ями - 141 200 грн; вартості меду 19 740 кг.-1 204 000 грн; вартості 196 кг воску - 31 360 грн, вартості 658 кг пилку - 164 500 грн; вартості 19,7 кг прополісу - 7 895 грн; вартості приросту 329бджолосімей на суму 493 500 грн., - то в задоволення цих вимог слід відмовити, так як вони не доведені , на їх підтвердження позивачем не надано жодного доказу.

Перевіряючи правильність оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_6, апеляційний суд приходить до наступних висновків:

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (стаття 1166 ЦК України).

Отже, для стягнення майнової шкоди з певної особи слід довести факт шкоди, неправомірні дії винних осіб та причинно-наслідковий зв'язок між цими діями і спричиненням шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції вірно встановив, що доказів спричинення позивачеві шкоди саме цими відповідачами суду не надано та в ході розгляду справи не здобуто, однак встановивши ту обставину, що позов є недоведеним в частині цих відповідачів, суд вдався до оцінки строку позовної давності та його пропуску і відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Такий висновок суду є невірним, так як недоведеність позову і сплив строку зверненням до суду - це самостійні підстави для відмови у позові: встановивши відсутність підстав для задоволення позову, суд відмовляє в задоволенні позову, а наслідки спливу строку позовної давності застосовуються в тому разі, коли позов є доведеним, однак позивач пропустив строк зверненням до суду.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід скасувати як таке, що постановлене з невірним застосуванням норм матеріального права, а в задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню як таке, що постановлене з неповним з'ясуванням обставин справи та невірним застосуванням норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ПСП «Війтівське» - Рибака Леоніда Мотельовича задовольнити частково.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПСП «Війтівське» с. Війтівка Бершадського району Вінницької області 6800 грн. у відшкодування майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2019 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

головуюча суддя: В. С. Марчук