Справа № 183/6762/18
№ 2/183/1147/19
08 лютого 2019 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря Устименко М.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 та зобов'язати Перещепинську міську раду Новомосковського району зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона являється власником будинку АДРЕСА_1, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок НОМЕР_1 від 03 жовтня 1990 року.
У вказаному будинку зареєстрованим значиться відповідачі по справі - ОСОБА_2 - племінник позивача, ОСОБА_3 - онук позивача, ОСОБА_4 - зять позивача. Однак відповідачі вже тривалий час в будинку не проживають, не сплачують комунальні платежі по утриманню будинку, будь-яких особистих речей в будинку не мають і взагалі житлом не цікавляться, їх місце проживання невідоме.
Проживаючи за іншою адресою, відповідачі залишаються зареєстрованими у належному позивачу будинку, добровільно знятися з реєстрації не бажають, в такий спосіб створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому посилаючись на ст. 391,405 ЦК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, вважаються такими, що повідомлені належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем їх реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 жовтня 1990 року зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_1 (а.с. 10).
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно довідки № 2595 від 18.10.2018 року, виданої міським головою Перещепинської міської ради Савєльєвим В.І. (а.с. 14), а також копією домової книги (а.с. 11-12) в зазначеному будинку зареєстрованими значаться відповідачі по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, які в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являються членами сім'ї власника, та були зареєстровані в будинку зі згоди позивача.
Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вимоги ст. 156 ЖК України передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суду подано акт від 18 жовтня 2018 року, складений депутатом Перещепинської міської ради Ломака І.І. за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані, але не проживає в АДРЕСА_1 з: ОСОБА_2 - з 1992 року, ОСОБА_3 - з 2003 року, ОСОБА_4 - з 2004 року (а.с. 13).
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Судом з відділу адресно-довідкової роботи управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України в Дніпропетровській області були витребувані відомості щодо місця реєстрації відповідачів. Згідно наданої довідки (а.с. 20) місце реєстрації відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - АДРЕСА_2.
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, наявність реєстрації відповідачів у належному їй на праві власності будинку, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачами та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
При цьому суд вважає за позову щодо визнання ОСОБА_3, оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач не зареєстрований за місцем знаходження нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності.
Позовні вимоги щодо зобов'язання Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: вул. Верхня, 98 в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області також не підлягають задоволенню, оскільки зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, що набрало законної сили.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
В іншій частині позову ОСОБА_1, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.