Справа № 482/2337/18
Номер провадження 2-о/482/15/2019
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 р. м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Баранкевич В.О.,

за участю секретаря судового засідання Андрусенко В.А.,

представника заінтересованої особи Деміденко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, заінтересована особа - Новоодеський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Свої вимоги мотивує тим, що її брат ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Дернова, Краснопільського району, Могилівської області Білоруської ССР.

З 1986 року проживає на території України в с. Дільниче Новоодеського району Миколаївської області до теперішнього часу.

ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи з дитинства, а заявник з 1987 року є його опікуном.

12.02.1987 р. ОСОБА_3 було видано паспорт громадянина СРСР НОМЕР_1, який було втрачено, а паспорт громадянина України після проголошення незалежності України 24.08.19991 року, на імя ОСОБА_5 не отримувався.

З метою отримання паспорту громадянина України вперше, просить про встановлення факту проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В судове засідання заявник не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала.

Представник заінтересованої особи Новоодеського районного сектора Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Т.П. Деміденко проти задоволення заяви не заперечувала.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Дернова, Краснопільського району, Могилевської області Білоруської ССР народився ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_2.

Заявник ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5. в с. Гори, Червонопільського району Могилівської області Білоруської ССР, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_3.

ОСОБА_2 є громадянкою України, що підтверджено паспортом громадянина України НОМЕР_4, виданим Новоодеським РВ УМВС України в Миколаївській області 18.09.1996 р.

Відповідно до довідки серії 58 Ш № 851790 Миколаївського ВТЕК від 18.05.1971 року, ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи з дитинства (безстроково), що підтверджено вказаною довідкою.

Відповідно до рішення № 43 виконавчого комітету Дільничної сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 03.11.1987 року, призначено опікуном ОСОБА_3, 1954 р.н., проживаючого в с. Дільниче, Новоодеського району, який являється інвалідом дитинства, позбавленного батьківського піклування з травня 1987 року, його сестру ОСОБА_7, що підтверджено вказаним рішенням.

Відповідно до довідки Дільничної сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за № 582 від 06.12.2018 р., відповідно даних по господарської книги Дільничної сільської ради Новоодеського району № 8, особовий рахунок № 169, гр.. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5., проживає в будинку АДРЕСА_1 з 1986 року по теперішній час, що підтверджується вказаною довідкою та копією вказаної погосподарської книги.

Відповіддю на звернення опікуна ОСОБА_3 ОСОБА_2 за № 02.20-11.19/3660 від 05.12.2018 р., Новоодеським районним сектором Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області відмовлено у проведенні процедури встановлення належності до громадянства України ОСОБА_3 та зазначено про необхідність надання судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 р.

ОСОБА_3 не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України у звязку з відсутністю документів, підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно ст. 8 Закону України «Про громадянство України» , на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобовязання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобовязання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Суд сприймає досліджені документи, як носії конкретної інформації факту проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на території України станом на 24 серпня 1991 року, які в судовому засіданні не спростовані.

Суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року, підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

За таких обставин, вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с. Дернова, Краснопільського району, Могильовської області Білоруської ССР, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 259, 264, 265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, заінтересована особа - Новоодеський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с. Дернова, Краснопільського району, Могилевської області Білоруської ССР, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий: