Дата документу 14.05.2019 Справа № 320/9510/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/9510/17 Головуючий у 1 інстанції: Іваненко О.В.
Провадження № 22-ц/807/1230/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 серпня 2017 року ОСОБА_2 керуючі автомобілем «Таврія» червоного кольору, д.н. НОМЕР_1 , в с. Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області, по вул. Дружби, поблизу будинку №5, рухаючись по зазначеній вулиці, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась руху як найдальше від інших транспортних засобів та перешкод, внаслідок чого здійснила наїзд на автомобіль «Мitsubishi» модель Lanser, державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, що був припаркований поблизу вказаного будинку, що призвело до технічних пошкоджень автомобілю.

Після вчинення ДТП відповідач прохала не повідомляти на спецлінію «102», зазначила, що сплатить понесені матеріальні витрати на відновлення автомобіля, внаслідок чого протокол та схема ДТП складені не були.

Вина ОСОБА_2 підтверджується її розпискою від 05.08.2017 року, в якій вона зобов`язалась погасити витрати на ремонт автомобілю і яку вона власноруч написала при свідках. Факт ДТП відповідачем не заперечувався.

В подальшому при отриманні довідки орієнтовної вартості відновлюваного ремонту автомобілю, відповідач в усній формі відмовилась відшкодувати завдані збитки.

11.08.2017 року вона звернулась до Мелітопольського ВП ГУПН у Запорізькій області з метою фіксування факту ДТП та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, листом вих. № 8230/60/04-2017 від 22.08.2017 року їй надано висновок, що у даній ситуації вбачаються цивільно-правові відносини та рекомендовано звернутись до органів суду у цивільно-правовому порядку.

Згідно висновку про оцінку майна № 217 від 29.08.2017 року вартість матеріальної шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля «Мitsubishi» модель Lanser, державний номер НОМЕР_2 , становить 28 686 грн.

Фактично понесені збитки складають: експертні послуги згідно Договору № 217/17 от 21.08.2017 р. - 700 грн.., витрати на ремонт лако-фарбового покриття автомобілю - 9 050 грн., витрати на придбання запасних частин - 17 268, 58 грн., витрати на дорогу (вартість бензину) у зв`язку з явкою до Мелітопольського ВП ГУПН по факту ДТП 22.08.2017 року - 460 грн., виклик відповідача на огляд пошкодженого автомобіля (телеграма) - 103, 20 грн., всього 30 977,73 грн.

Крім того, вказані обставини спричинили виникнення у неї пригніченого стану, недоцільного використання сімейних коштів, що призвело до розладу стосунків у родині. Втрата автомобіля викликала суттєві незручності у пересуванні. Моральну шкоду оцінила в 10 000 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 30 977,73 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на показання свідків щодо спричинених ДТП механічних пошкоджень, які узгоджуються зі звітом про оцінку, визнання відповідачем факту ДТП та складання розписки про зобов`язання відшкодувати спричинені збитки, порушення відповідачем ПДР України, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини відповідача, не встановлення обставин ДТП, недоведеності розміру завданої шкоди.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Положеннями ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Таврія» красного кольору, д.н. НОМЕР_1 , в с. Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області по вул. Дружби поблизу будинку № 5, рухаючись по зазначеній вулиці, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась руху як найдальше від інших транспортних засобів та перешкод, внаслідок чого здійснила наїзд на належний ОСОБА_1 автомобіль «Мitsubishi» модель Lanser, державний номер НОМЕР_2 , який був припаркований поблизу вказаного будинку, що призвело до технічних пошкоджень автомобілю.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 автомобіль «Мitsubishi» модель Lanser, державний номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень.

ОСОБА_2 відмовилась викликати працівників державної автомобільної інспекції для оформлення ДТП, але письмовою розпискою від 05.08.2017 року зобов`язалась відшкодувати позивачу завдану шкоду, однак на час розгляду справи в суді першої інстанції не зробила цього (а.с. 73).

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , яка визнала зазначені обставини, що підтверджується складеною нею розпискою.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст. 95 ЦПК України).

Факт складання розписки відповідачем не заперечується.

Крім того, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначила, що позивач отримала від неї компенсацію у розмірі 2000 грн., проте відповідних доказів ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України позадоговірне, деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Виходячи із наведеного, вбачається, що між сторонами склалися правовідносини із відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, що проявились у порушенні правил дорожнього руху, внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода.

Отже, вина відповідача є доведеною, оскільки у розписці вона її визнала та зобов`язалась сплатити ремонт в повному обсязі (а.с.73).

Факт того, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 05 ІНФОРМАЦІЯ_1 2017 року в с. Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області по вул. Дружби поблизу будинку №5 за вищезазначених обставин підтверджується також поясненнями сторін та показаннями свідків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30 січня 2019 року у справі №307/1244/14-ц провадження №61-23227св18.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 викликалась телеграмою (а.с.24) для проведення експертного огляду пошкодженого автомобіля, призначеного на 21.08.2017 року о 12-00 годин, однак в призначений час для участі в огляді транспортного засобу не з`явилась.

Відповідно до висновку про оцінку автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 від 29.08.2017 року спеціаліста - автотоварознавця ОСОБА_3 вартість матеріальної шкоди, яка заподіяна власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_3 ,становить 28 686,60 грн. (а.с.12-16).

Матеріали справи містять докази понесення ОСОБА_1 витрат на відновлювальний ремонт автомобіля в розмірі 26318 грн., а саме: Акт виконаних ТОВ «БРІВА ГРУП» робіт №114 від 25 вересня 2017 року, платіжне доручення та квитанції про сплату коштів (а.с.18-22).

Окрім того, з наданих ОСОБА_1 квитанції до прибуткового касового ордеру №217/17 від 21 серпня 2017 року, фіскального чеку від 14 серпня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 були також понесені наступні витрати: експертні послуги згідно з договором № 217/17 от 21.08.2017 року - 700,00 грн.; виклик відповідача на огляд пошкодженого автомобіля (телеграма) - 103,20 грн., всього 803,20 грн. (а.с.17,24).

Квитанція від 22 серпня 2017 року на суму 460 грн., на думку колегії, не може бути прийнята в якості доказу на підтвердження понесених позивачем витрат у зв`язку з явкою до Мелітопольського ВП ГУПН по факту ДТП, оскільки не містить реквізитів та інформації щодо призначення платежу.

На спростування розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, відповідачем не надано доказів ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції. Будь-яких клопотань щодо проведення судової експертизи відповідач не заявляла.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового в сумі 29 489,80 грн. ( 28 686,60 грн. + 803,20 грн. = 29 489,80 грн.) задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

З урахуванням того, що з вини відповідача пошкоджено майно - автомобіль ОСОБА_1 , відшкодування матеріальних збитків позивач не отримала, поведінка відповідача щодо відмови у відшкодуванні шкоди призвела до душевних переживань позивача, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 3000 гривень.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_2 29 489,80 грн. майнової шкоди та 3000 грн. - у відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.ч.1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію відповідачем ОСОБА_2 пропорційно до задоволених вимог суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 558,81 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 838,21 грн., всього 1397,02 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 29 489 гривень 80 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1397 гривень 02 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: