АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

м. Чернівці

справа № 716/1913/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головне управління національної поліції у Чернівецькій області, прокуратура Чернівецької області, Державна казначейська служба України

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 5 березня 2019 року (повний текст рішення складено 19 березня 2019 року),

головуючий в суді першої інстанції суддя Пухарєва О.В.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив:

- стягнути солідарно з Головного управління національної поліції у Чернівецькій області (далі - ГУ НП у Чернівецькій області), прокуратури Чернівецької області на його користь 3400 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів державної влади;

- зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити безспірне солідарне списання коштів в сумі 8400 гривень з рахунків розпорядників бюджетних коштів Головного управління національної поліції у Чернівецькій області, прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів державної влади.

Посилався на те, що слідчим в кримінальному провадженні №00000425, який підпорядкований ГУ НП у Чернівецькій області, після ухвалення постанови про закриття кримінального провадження не було надіслано таку постанову позивачу, як особі, яка повідомляла про злочин. У зв`язку з вказаними обставинами бездіяльність слідчого була предметом розгляду слідчим суддею, внаслідок чого скаргу ОСОБА_1 було задоволено та зобов`язано слідчого в кримінальному провадженні надіслати позивачу постанову про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2018 року. В ході судового розгляду його скарги прокурор помилково вказав, що постанова про закриття кримінального провадження була направлена позивачу.

Вважав, що йому підлягає відшкодуванню матеріальна шкода, а саме кошти в сумі 3400 гривень, які були ним сплачені адвокатом Котляр О.Б. за надання правничої допомоги з метою захисту в суді прав позивача у кримінальному провадженні.

Також вказував, що внаслідок незаконної бездіяльності слідчого та дій прокурора йому було завдано моральну шкоду, яка проявилась в душевних стражданнях у зв`язку з порушенням його прав у кримінальному провадженні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 5 березня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що залучення адвоката до участі у справі є правом, а не обов`язком учасника спірних правовідносин, тому такі витрати позивача не мають обов`язкової природи, їх наявність та розмір не перебувають у причинному зв`язку із невиконанням слідчим органом вимог кримінально-процесуального законодавства в частині надіслання постанови учасниками кримінального провадження. Такі витрати кримінально-процесуальним законодавством віднесено до судових витрат та відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою про стягнення шкоди.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема наявності шкоди та її розміру.

Суд вважав, що позивачем, не надано доказів спричинення йому душевних страждань, як фізичній особі - заявнику у кримінальному провадженні та особі, яка захищала свої особисті права та інтереси, внаслідок незаконних дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади.

ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про стягнення солідарно з Головного управління національної поліції у Чернівецькій області та прокуратури Чернівецької області на його користь моральної шкоди, що фактично суперечить вимогам статей 1173, 1174 ЦПК України, на підставі яких позивач просить відшкодувати йому вказану шкоду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що позивача, як депутата місцевої ради, слід вважати потерпілим внаслідок порушення його прав у кримінальному провадженні та він має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з таким порушенням.

З огляду на те, що витрати на правову допомогу заявнику в кримінальному провадженні не віднесені кримінально-процесуальним законодавством до процесуальних витрат, позивач має право на відшкодування таких витрат в порядку цивільного судочинства.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Кіцманська місцева прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідач зазначав, що оскільки чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, то витрати ОСОБА_1 на правову допомогу у кримінальному провадженні, де останній є лише заявником, не передбачені нормами спеціального закону.

Кримінальним процесуальним законодавством відшкодування витрат позивача, пов`язаних з поданням скарги до слідчого судді Заставнівського районного суду на дії слідчого у кримінальному провадженні, не передбачено.

ОСОБА_1 не доведено його моральні страждання від дій прокуратури.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

30 грудня 2016 року між адвокатом Котляром О.Б. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги (а.с.8).

На виконання умов вказаного договору адвокат Котляр О.Б. надав консультації клієнту, підготував скаргу та брав участь у судових засіданнях Заставнівського районного суду 3 жовтня, 5 жовтня та 9 жовтня 2018 року. На вказані дії адвокат витратив 4 години, що підтверджується актом прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 1 листопада 2018 року (а.с.10).

З квитанції від 1 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 за надані послуги та виконану роботу сплатив адвокату Котляру О.Б. 3400 гривень (а.с.11).

Ухвалою слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області Стрільця Я.С. від 9 жовтня 2018 року скаргу заявника ОСОБА_1 було задоволено, зобов`язано слідчого в кримінальному провадженні №00000425 від 18 грудня 2013 року надіслати заявнику ОСОБА_1 в порядку передбаченому частиною 6 статті 284 КПК України постанову про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2018 року (а.с.6).

З вказаної ухвали вбачається, що 18 грудня 2013 року за депутатським зверненням ОСОБА_1 в ЄРДР під №00000425 були внесені відомості про те, що в 2013 році посадові особи Заставнівської міської ради надали до Господарського суду Чернівецької області підроблені документи, на підставі яких 17 червня 2013 року вказаним судом було прийнято рішення у справі №926/558/13, відповідно до якого Заставнівську міську раду було зобов`язано сплатити ПП ОСОБА_3 . 48 992 гривень боргу за виконані останнім роботи на території міста Заставна в 2012 році. Провадження здійснювалося слідчим відділенням Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області.

17 серпня 2018 року заступником начальника ВП начальником СВ Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП капітаном поліції Цвіркуном П.М. за наслідками проведеного розслідування було прийнято постанову про закриття кримінального провадження №00000425 від 18 грудня 2013 року у зв`язку із відсутністю подій кримінальних правопорушень (а.с.40-42).

Оскільки вказану постанову позивачем ОСОБА_1 , як заявником у даному кримінальному провадженні, отримано не було він з метою захисту своїх прав звернувся до суду із відповідною скаргою (а.с.36-38).

З листа прокурора Кіцманської місцевої прокуратури від 3 жовтня 2018 року №111-440-13 вбачається, що прокурор посилався на те, що в матеріалах кримінального провадження наявний супровідний лист про надіслання постанови про закриття кримінального провадження на адресу ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно пункту 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач поніс витрати на оплату послуг адвоката при розгляді скарги на дії слідчого в порядку, визначеному КПК України у кримінальному провадженні в сумі 3400 гривень.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу у даній цивільній справі, яка була понесена позивачем у кримінальному провадженні.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 118, статті 120 КПК України одним з видів процесуальних витрат в кримінальному провадженні є витрати на правову допомогу.

Отже, питання про відшкодування витрат на оплату правової допомоги в кримінальному провадженні повинно вирішуватись відповідно до приписів глави 8 КПК України.

Судові витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть підлягати до стягнення як збитки. Питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 16 травня 2018 року №638/11845/14-ц.

Апеляційний суд вважає також правильним висновок суду про те, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди внаслідок неправомірних діянь ГУ НП у Чернівецькій області, прокуратури Чернівецької області.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди.

У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №757/38064/16-ц.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, оскільки він не надав суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували вказану обставину. ОСОБА_1 також не надав суду доказів наявності прямого причинного зв`язку між діяннями працівників прокуратури Чернівецької області та заподіянням йому моральної шкоди.

Помилковими є доводи скарги про те, що суд безпідставно відмовив у солідарному стягненні з ГУ НП України в Чернівецькій області та прокуратури Чернівецької області на користь позивача 3400 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та не зобов`язав Державну казначейську службу України здійснити безспірне солідарне списання вказаних коштів з рахунків ГУ НП України в Чернівецькій області та прокуратури Чернівецької області.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий у центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Такий правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Отже, у разі наявності підстав для задоволення позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди відповідно до правил статей 1173, 1174 ЦК України суд зобов`язує Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку на користь позивача кошти з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а не шляхом стягнення коштів з рахунків державних органів, діями або бездіяльністю яких була заподіяна така шкода.

З рішення суду першої інстанції вбачається, що суд зробив висновок про те, що будь-які дії або бездіяльність посадових осіб правоохоронних органів у визначеному законом порядку неправомірними не визнавалися.

Вказаний висновок в частині невизнання неправомірною бездіяльності слідчого, який підпорядкований ГУ НП у Чернівецькій області є помилковим та спростовується ухвалою слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області Стрільця Я.С. від 9 жовтня 2018 року.

У вказаній ухвалі встановлена протиправна бездіяльність слідчого щодо не надіслання ОСОБА_1 . в порядку передбаченому частиною 6 статті 284 КПК України постанови про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2018 року.

Разом з тим, вказане не вплинуло на законність ухваленого судового рішення та не є підставою для його скасування або зміни.

Висновок суду першої інстанції в частині відсутності рішень про визнання неправомірними діянь працівників прокуратури Чернівецької області є правильним.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 5 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 16 травня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна