КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 2-2158/12

номер провадження: 22-ц/824/759/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря: Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2012 року у складі судді Калініченко О.Б., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000 грн, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що вона проживала з відповідачем ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що на даний час вони з відповідачем проживають окремо, дитина зареєстрована та проживає разом з нею у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні. Вказувала, що вона не працює, отримує державну допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв'язку з цим її середньомісячний дохід становить 864 грн 43 коп., інших доходів не має.

Зазначала, що відповідач не має офіційного місця роботи, однак займається ремонтом автомобілів в орендованому гаражному боксі та отримує нерегулярний, мінливий дохід. Посилаючись на те, що відповідач вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає, проте є працездатним і має можливість надавати таку допомогу, позивач просила її позов задовольнити.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2012 року і до його повноліття.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 25 квітня 2012 року.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції від 25 квітня 2012 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття та в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи, чим позбавив його можливості надавати пояснення, подати свої заперечення та докази на підтвердження своїх заперечень. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від його заробітку, оскільки ОСОБА_1 не має постійного заробітку (доходу), що підтверджується відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми отриманих доходів та утриманих податків від 14 червня 2018 року , згідно якої з 4 кварталу 2011 року по 1 квартал 2018 року ОСОБА_1 не отримував доходу, окрім страхових виплат. Вказує, що він може сплачувати аліменти на утримання свого сина у розмірі 1 000 грн, щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що відповідач оскаржує розмір стягнутих з нього аліментів, однак не наводить поважних причин для цього. Вказує, що ОСОБА_1 до вересня 2018 року ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання сина та не приймав участь у його вихованні. Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області відповідача було засуджено до обмеження волі на один рік за умисне заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості, однак звільнено від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» та Закону України «Про застосування амністії в Україні». Його поведінка негативно впливає на їх малолітнього сина. Зазначає, що наведені в апеляційній скарзі обставини не підтверджені доказами. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення судової повістки.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку позивача такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону заочне рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 10, 11 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов'язком суду.

За змістом ч.1 ст.27 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях.

За змістом ч.1 ст.158, ч.1 ст.169 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, належне повідомлення судом осіб, які беруть участь у справі, про її розгляд у судовому засіданні є обов'язковим. Неявка в судове засідання сторін, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.

Порядок повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.74-76 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною 4 ст.169 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2016 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи було призначено на 12 березня 2012 року о 10 год. 00 хв. (а.с.16).

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, розгляд справи судом відкладався на 04 квітня 2012 року о 12 год. 00 хв., а в подальшому на 25 квітня 2012 року о 17 год. 00 хв., що підтверджується протоколами судових засідань (а.с.26, 30).

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, призначених судом на 12 березня 2012 року, 04 квітня 2012 року та 25 квітня 2012 року. Натомість суд першої інстанції розглянув справу без його участі та ухвалив рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наявні у матеріалах справи судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, які повернулася до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.25, 39) не є належним повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, оскільки це не відповідає вимогам ч.1 ст.76 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, якою передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі.

Вирішуючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, колегія суддів вважає, що даний позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві, на підставі спільної заяви батьків у відповідності до ч.1 ст.126 СК України батьком дитини вказано відповідача ОСОБА_1 (а.с.4)

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що сімейні відносини між сторонами припинені, дитина проживає разом з позивачем ОСОБА_3 та знаходяться на її утриманні. Відповідач ОСОБА_1 проживає окремо.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень ст.182 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, визначаючи спосіб стягнення аліментів, суд має перевірити чи має відповідач нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа №643/10660/16-ц)

Зі змісту позову вбачається, що позивач просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000 грн, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач не має офіційного місця роботи, однак займається ремонтом автомобілів в орендованому гаражному боксі та отримує нерегулярний, мінливий дохід. Посилаючись на те, що відповідач вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає, проте є працездатним і має можливість надавати таку допомогу, позивач просила її позов задовольнити.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, на обліку у службі зайнятості не перебуває.

З наданої відповідачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми отриманих доходів та утриманих податків від 14 червня 2018 року вбачається, що у період з 4 кварталу 2011 року по 1 квартал 2018 року ОСОБА_1 отримував нерегулярний, мінливій дохід. Так, в 2 кварталі 2012 році та 2 кварталі 2015 році - відповідач отримав інші доходи, а в 3 кварталі 2013 року, 4 кварталі 2014 року та 3 кварталі 2015 року - дохід від страхових виплат (а.с.83).

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та має регулярний, стабільний дохід і таких доказів позивач суду не надала відповідно до вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи.

При апеляційному розгляду справи відповідач пояснив, що він з вересня 2018 року надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини та згоден сплачувати аліменти у розмірі 1 000 грн., щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття та в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підтвердження надання позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, відповідач надав квитанцію від 19 вересня 2018 року на суму 2 850 грн, квитанцію від 30 жовтня 2018 року на суму 1 800 грн, квитанцію від 26 листопада 2018 року на суму 3 800 грн та квитанцію від 08 лютого 2019 року на загальну суму 3 600 грн.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до положень ст.184 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, колегія суддів приймає до уваги, що батьки зобов'язані утримувати неповнолітню дитину в рівних частинах, а також враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а саме, матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача, який частково надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 500 грн, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності й обґрунтованості, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.ст.374, 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення, яким її позов задоволено частково, то належний до сплати на момент пред'явлення позову розмір судового збору у сумі 214 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 500 грн, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позову ОСОБА_3 відмовити.

Допустити негайне виконання постанови апеляційного суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 214 грн 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: