ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 613/553/18

провадження № 22-ц/818/1270/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Вінницько-Іванівська сільська рада Богодухівського району Харківської області,

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2018 року (в складі судді Харченка С.М.),

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у якому просив визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_27, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право довічного успадковування володіння земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства площею 50,3 гектара землі у межах згідно з планом землекористування, яка розташована за межами населених пунктів на території Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, право володіння якою належало ОСОБА_27 на підставі Державного акту серії НОМЕР_1

Позов мотивований тим, що відповідно до договору № 198 від 01.09.1992 року між ХОО Українського фонду підтримки фермерських господарств та Харківською філією інституту землеустрою Української академії аграрних наук, останнім було розроблено Технічний звіт по встановленню меж підготовки до видачі державного акту та проведення горизонтальної зйомки ділянки, виділеної ОСОБА_27 у довічне успадкування користування землею для ведення селянського господарства. ОСОБА_27 було видано Державний акт серії НОМЕР_1, відповідно до якого посвідчене безстрокове і безоплатне землекористування. Цільове призначення - довічне успадковування володіння для ведення селянського господарства. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 53. Розпорядженням Богодухівської районної ради народних депутатів Харківської області від 3 листопада 1992 року № 33 «Про державну реєстрацію селянського (фермерського) господарства «Олександра» було зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Олександра» засновником якого став ОСОБА_27, члени господарства: ОСОБА_28, ОСОБА_1, ОСОБА_29. Спірна земельна ділянка площею 50,3 га розташована за межами населених пунктів на території Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, при цьому будь-яких договорів про право користування цією земельною ділянкою або оренди із власником землі за час життя ОСОБА_27 не укладалося.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача - ОСОБА_27 Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_27 є його син ОСОБА_1 Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_27, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, так як на момент смерті батько проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 Коли позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, постановою нотаріуса від 20.04.2018 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документів на право власності на земельну ділянку. Як зазначає позивач, у відповідності з вимогами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок його смерті. Позивач також зазначає, що на момент отримання у 1992 році Державного акту серії НОМЕР_1 на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою спадкодавець ОСОБА_27 мав законне сподівання, що його діти зможуть успадкувати право володіння отриманою ним земельною ділянкою. Вказував, що він є єдиним членом С(Ф) Г «Олександра», який залишився у складі С (Ф) Г після смерті ОСОБА_27, він же є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька.

Наголошував також на тому, що державні органи не вправі свавільно, всупереч вимог закону, позбавляти особу права власності (права користування), а також те, що примусове припинення права землекористування у відповідності вимогам ЗК України можливе лише у судовому порядку закріплене у Постанові ВСУ № 6-1275ц. Жодним рішенням суду право довічного успадковуваного володіння землею ОСОБА_27 не припинено, окрім того, положеннями Земельного Кодексу України не передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою припиняється у зв'язку зі смертю особи.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надало відзив на позовну заяву, у якому вказувало, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до практики Верховного суду право постійного користування земельною ділянкою припиняється автоматично, у зв'язку зі смертю громадянина і не може входити до складу спадщини. З ІНФОРМАЦІЯ_1 року спірна земельна ділянка не перебуває у користуванні ОСОБА_27 у зв'язку з його смертю. Цивільним законодавством не передбачено перехід права користування земельною ділянкою у спадок, а тому позивач безпідставно вважає, що право постійного користування земельною ділянкою входить до складу спадщини.

У своїй відповіді на відзив позивач зазначав, що відповідач у своєму відзиві посилається на положення статті 31 ЗК України в редакції чинній на теперішній час, ігноруючи положення ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство в редакції від 21.05.1993 року, за нормами якого йдеться про те, що С (Ф) Г не тільки має право на користування (володіння) земельною ділянкою, отриманою на ім'я Голови селянського (фермерського) господарства, що створюється, а й те, що набуття С (Ф) Г статусу юридичної особи, можливе лише після одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею на ім'я голови селянського (фермерського) господарства, що створюється.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили про їх задоволення у повному обсязі, з обставин, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 22.11.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_30, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування за законом відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки він є єдиним членом С(Ф)Г «Олександра», який залишився у складі С(Ф)Г та єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_27, то він має право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування за законом.

Вказує, що ні статтями 27,114 Земельного Кодексу України редакції 1990 року, ні статтею 141 Земельного кодексу України редакції 2001 року не передбачено, що право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою припиняється у зв'язку з смертю особи.

Тобто, за відсутності прямої норми, яка б вказувала, що право довічного успадковуваного володіння припиняється у зв'язку зі смертю особи, відсутністю прямої заборони на спадкування земельної ділянки наданої спадкодавцеві у довічне володіння із аналізу вимог статті 6, статті 1 протоколу № 1 статті 14 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод та статті 1225 ЦК України виходить, що позивач має право на визнання за ним у порядку спадкування за законом право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_27, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 10. (а.с.25)

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_27 (а.с.26)

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_27 на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки він відповідно до змісту копії Довідки виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області № 1131 від 28 березня 2018 року, на день смерті ОСОБА_27, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживав та був зареєстрований разом з померлим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27)

Відповідно до копії рішення ХІ сесії ХХІ скликання Богодухівської районної ради народних депутатів від 25 липня 1992 року було вирішено: «На основі статтей 51,52 Земельного Кодексу України та на основі закону «Про селянське (фермерське) господарство надати ОСОБА_27 земельну ділянку сільськогосподарських угідь 50 га із земель запасу, вилучивши її попередньо з тимчасового користування колгоспу ім. Леніна» (а.с.10).

Відповідно до договору № 198 від 01.09.1992 року між ХОО Українського фонду підтримки фермерських господарств та Харківською філією інституту землеустрою Української академії аграрних наук, останнім було розроблено Технічний звіт по встановленню меж, підготовки до видачі державного акту та проведення горизонтальної зйомки ділянки, виділеної ОСОБА_27 в довічне успадковувань користування землею для ведення селянського господарства. (а.с.11-22)

На ім'я ОСОБА_27 у 1992 році було видано Державний акт, який зареєстровано за № 53, за змістом якого за ОСОБА_27 закріплено в безстрокове користування 50,3 га землі, яка йому була надана у довічне успадковуване володіння для ведення селянського господарства. (а.с.24)

Розпорядженням Богодухівської районної ради народних депутатів Харківської області від 03 листопада 1992 року № 33 «Про державну реєстрацію селянського (фермерського) господарства «Олександра»» було зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Олександра»» засновником якого став ОСОБА_27, члени господарства: ОСОБА_28, ОСОБА_1, ОСОБА_29 (а.с.24).

Позивач звернувся до нотаріальної контори з питання видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану у позові земельну ділянку, площею 50,3 гектара землі в межах згідно з планом землекористування, яка розташована за межами населених пунктів на території Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, право володіння якою належало ОСОБА_27 на підставі Державного акту № 53 серії НОМЕР_1, виданого Богодухівською районною радою народних депутатів 1992 року.(а.с.23)

На звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, постановою нотаріуса від 20.04.2018 року позивачеві було відмовлено, у зв'язку з відсутністю документів на право власності на земельну ділянку.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з частиною 1 ст.92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що. права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Зі змісту частини 2 статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам і фермерським господарствам не передбачена.

Статтею 141 Земельного кодексу Українивстановлено підстави припинення права користування земельною ділянкою, а саме: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбаченихЗемельним кодексом України; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Варто зазначити, що Відповідно до ч. 9ст. 79-1 Земельного кодексу України(далі - Кодекс) земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Статтею 131 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Склад спадщини визначений статтею 1218 ЦК України. Так, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008№7«Про судову практику у справах про спадкування» встановлено: «відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)». Тобто право постійного користування землею не може бути успадковане.

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частинами третіми цих статей.

Разом з тим у статті 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно з частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Відповідний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 05 жовтня 2016 року № 6-2329цс16 та від 23 листопада 2016 року № 6-3113цс15.

Крім того, в процесі розгляду справи, судом було встановлено, що земельні ділянки (в межах спірної земельної ділянки) на даний час передані в приватну власність учасникам АТО для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується наявними в матеріалах справи Наказами про затвердження документації із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність від 31 травня 2018 року.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_27 було видано Державний акт серії НОМЕР_1, відповідно до якого посвідчене безстрокове і безоплатне землекористування, цільове призначення - довічне успадковуванне володіння для ведення селянського господарства, Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 53, тобто, на момент отримання в 1992 році Державного акту на право довічного успадковуванного володіння земельною ділянкою спадкодавець ОСОБА_27 мав сподівання, що його діти зможуть успадкувати право володіння отриманою ним земельною ділянкою, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки на час смерті ОСОБА_27 законодавством України не передбачено набуття такого права спадкоємцями ОСОБА_27

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача не заперечувала, що на час відкриття спадщини законодавством не передбачено набуття спадкоємцями права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, яка надавалась спадкодавцю у довічне успадковуванне володіння для ведення селянського господарства.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_31