"17" травня 2019 р. Справа № 150/218/19
Провадження по справі №2/150/129/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.

за участі секретаря Дудки А.Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на ряд спадкового майна, в тому числі й на земельну ділянку, яка розташована на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області. Втім, звернувшись до державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області з відповідними заявами про видачу свідоцтв про право на дане спадкове майно отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності у заповіті спадкодавця вказівки на частки кожної спадкоємиці, які померла заповідає їм. За таких обставин у позасудовому порядку позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права. А тому, просять суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою в АДРЕСА_1 право власності на 47/100 частин земельної ділянки площею 4,2544 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою в АДРЕСА_2 , право власності на 53/100 частин земельної ділянки площею 4,2544 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити.

Позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи у ї відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

Відповідач в особі сільського голови Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області Вівдича О.Г. також подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи на те, що відповідачем було подано через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог, суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази дійшов висновку про наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2 .

За життя померлій належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,2544 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, право померлої на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 .

Як слідує із заповіту, посвідченого секретарем виконкому Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області 04 грудня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за №24, померла ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку, що є предметом спору у даній справі позивачам.

Будучи єдиними спадкоємицями майна померлої матері за заповітом позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Втім, постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори від 19 березня 2019 року за №541/02-31 було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що при оформленні спадщини на декількох спадкоємців, кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки, а також імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Частка визначається не у майні, а у праві власності на майно (у виді дробу чи відсотків). Тому, спадкоємці мають право на спадкування, проте оформити спадкові права на дане майно не мають можливості, оскільки в заповіті вказаний розмір частин земельної ділянки в кадастрових гектарах, які спадкодавець заповідає ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а не зазначено розмір часток права власності на неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року ; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12 червня 2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачі, як спадкоємці майна, що є предметом спору в даній цивільній справі за заповітом мають право на спадкове майно в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 та враховуючи те, що іншим чином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мають можливості оформити право власності на спадкове майно, задоволення позову не порушуватиме права та інтереси третіх осіб у тому числі держави, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою в АДРЕСА_1 право власності на 47/100 частин земельної ділянки площею 4,2544 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою в АДРЕСА_2 , право власності на 53/100 частин земельної ділянки площею 4,2544 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення виготовлено у відповідності до ст. 259 ЦПК України.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН