ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2568/19 Справа № 199/994/18 Головуючий у першій інстанції: Спаї В. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 року, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 грошові кошти з урахуванням індексу інфляції в розмірі 94500,00 грн., 18% річних згідно з умовами договору про повернення завдатку в розмірі 37800,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 2812,80 грн., а всього 135932 грн. 80 коп. Судом було видано виконавчий лист, який 19 листопада 2013 року був пред`явлений стягувачем (позивач) до виконання Амур-Нижньодніпровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ. 22 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження ВП №40853888 та одночасно винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення - 135932,80 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Заборгованість за вказаним виконавчим листом до цього часу не погашена. 23 червня 2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батова Л.Г. зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування, укладеного з дарувальником ОСОБА_3 , посвідченого 10.06.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за реєстровим №1577. ОСОБА_2 умисно не повідомила приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батову Л.Г. про викладене вище, ввела нотаріуса в оману внаслідок чого у ОСОБА_2 з 23 червня 2017 року виникло право власності на арештоване майно, а саме на домоволодіння №73 «а» . 04 серпня 2017 року Амур-Нижньодніпровським ВДВС м. Дніпра майно з реалізації було знято у зв`язку з перереєстрацією його 23.06.2017 року на іншого власника ( ОСОБА_2 ). Договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 10 червня 2011 року є фіктивним через те, що відповідач ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявність у неї невиконаних значних боргових зобов`язань, з метою ухилення від примусового погашення заборгованості за рахунок належного їй нерухомого майна, у період слухання справи у 2011 році про стягнення з неї суми боргу за попереднім договором купівлі-продажу, та, передбачаючи негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на належне їй домоволодіння, здійснила відчуження останнього своїй дочці по безоплатному договору дарування. Укладаючи договір дарування будинку зі своєю донькою, ОСОБА_3 переслідувала на меті лише протизаконні дії з ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань, не намагаючись створити правові наслідки за договором дарування, оскільки дії з виконання оспорюваного правочину не вчинялись; ні у дарувальника, ні у обдаровуваної не було бажання передати в дар та отримати в дар домоволодіння. Після укладення договору дарування відповідач ОСОБА_3 залишилася зареєстрованою у спірному будинку, що підтверджується наявними у матеріалах виконавчого провадження №40853888 довідками про склад сім`ї №214517 від 19.05.2015 року та №175439 від 25.04.2017 року квартального комітету №11 Амур-Нижньодніпровської ради м. Дніпропетровська. Крім того, згідно даних паспорту ОСОБА_3 у спірному будинку вона зареєстрована з 19 листопада 1982 року та є зареєстрованою на даний час. Іншого нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, у власності ОСОБА_3 не має, у зв`язку з чим позивач переконаний в тому, що в дійсності правочин був спрямований на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховання такого майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Тому позивач просила визнати недійсним, у зв"язку з фіктивністю, договір дарування, укладений 10.06.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. та зареєстрований в реєстрі №1577; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_2 , загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м. номер запису про право власності: 21078119, зареєстрований 23 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батовою Людмилою Григорівною та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 грудня 2018 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 8-12, 40-42 т.4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 10 червня 2011 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана) було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняла у дар домоволодіння АДРЕСА_2 ), що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №1577 (а.с. 176 т. 2).

Згідно п. 6 договору дарування від 10.06.2011 року за твердженням дарувальника відчужуване домоволодіння на момент укладання цього договору нікому іншому не продане, не подароване, іншим способом не відчужене, під заставою, в тому числі податковою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, а також будь-яких прав на нього у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесене, домоволодіння не є предметом спадкового договору, усі інженерні комунікації, котрі є в домоволодінні, в робочому стані і функціонують за призначенням, самовільних переобладнань у домоволодінні немає, домоволодіння не надане в користування наймачам (орендарям), укладання цього договору не пов`язане із виконанням Обдаровуваною будь-яких дій майнового або не майнового характеру на користь Дарувальника зараз або в майбутньому, внаслідок дарування домоволодіння не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких Дарувальник зобов`язана утримувати за законом або договором.

За змістом п. 7 вказаного вище договору, під забороною (арештом) відчуження, податковою заставою, відчужуване домоволодіння не перебуває, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №31751738 від 10 червня 2011 року та Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого чайна за №31751761 від 10 червня 2011 року, сформованих Реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В.

23 червня 2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батова Л.Г. зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 ) на підставі зазначеного вище договору дарування, посвідченого 10.06.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за реєстровим №1577 (а.с. 113-114 т. 2).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 року, у справі №2-2448/11, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 грошові кошти з урахуванням індексу інфляції в розмірі 94500,00 грн., 18% річних згідно з умовами договору про повернення завдатку в розмірі 37800,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 700,00 гривен, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 гривень, витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 2812,80 грн., а всього 135932,80 грн. (а.с. 24-26, 27-28 т.1).

12 вересня 2013 року на виконання зазначеного вище рішення від 14 березня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №2-2448/11, який 19 листопада 2013 року пред`явлений стягувачем до виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ (а.с. 29, 30 т.1).

Виконання рішення суду відбувається шляхом відрахувань з пенсії ОСОБА_3 , які проводяться згідно постанови державної виконавчої служби ВП №40853888 від 04.09.2017 року, на користь ОСОБА_1

Частинами 1, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (ч. 1 статті).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За положеннями ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У пункті 24 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 N9 роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення відповідачами 10 червня 2011 року договору дарування домоволодіння АДРЕСА_2 у належній письмовій нотаріальній формі; приймаючи до уваги, що судове рішення від 14.03.2013 року у цивільній справі №2-2448/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 набрало законної сили 18 липня 2013 року, тобто значно пізніше від часу укладення оспорюваного договору; враховуючи також, що в зазначеному домоволодінні проживає та зареєстрована обдаровувана за оспорюваним договором ОСОБА_2 , - колегія приходить до висновку про недоведеність позовних вимог щодо визнання оспорюваного договору фіктивним; зазначений договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме: мати ОСОБА_3 подарувала безоплатно своїй дочці ОСОБА_2 вказане домоволодіння.

Колегія звертає увагу, що в спірному домоволодінні АДРЕСА_2 ОСОБА_2 фактично проживає з дитинства та зареєстрована з 06.09.1991 року і до цього часу, що підтверджується копією паспорта вказаної громадянки, визнано відповідачем ОСОБА_3 та не оспорюється позивачкою.

Крім того, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 року (справа №2-2448/11, №2/199/144/13 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу), яке набрало законної сили (а.с. 24 зворот т.1), встановлено, що ОСОБА_3 проживає за іншою адресою - в успадкованому будинку АДРЕСА_1 . Самий лише факт незняття ОСОБА_3 з реєстрації у будинку АДРЕСА_2 - не свідчить про фіктивність оспорюваного договору дарування.

Доводи апелянта про те, що оспорюваний договір дарування від 10.06.2011 року вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, з метою уникнення виконання зобов"язань за попереднім договором від 28.05.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 мала намір придбати домоволодіння АДРЕСА_1 в строк до 15.08.2008 року, з метою уникнення виконання судового рішення у цивільній справі №2-2448/11, що набрало законної сили 18 липня 2013 року, - є недоведеними; не свідчать про фіктивність оспорюваного договору.

Колегія приймає до уваги доводи відповідачів, які підтверджуються письмовими матеріалами справи та не спростовані позивачкою, що оспорюваний договір дарування було укладено за вільним волевиявленням ОСОБА_3 , як матері, на передачу у власність своїй дочці ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_2 у якому остання постійно проживає з дитинства та зареєстрована з 06.09.1991 року і до цього часу; за оспорюваним договором дарування ОСОБА_2 прийняла у власність, володіння вказане домоволодіння; здійснено державну реєстрацію права власності обдаровуваної на зазначене нерухоме майно.

Позов в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_2 не пред"явлений до належного відповідача - державного реєстратора. Крім того, враховуючи обґрунтування позову, що викладене у позовній заяві, дана позовна вимога є передчасною, оскільки правові підстави для скасування вищевказаного запису відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді