Номер провадження: 22-ц/813/207/19
Номер справи місцевого суду: 1506/2231/2012
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

учасники справи:

позивач - публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2012 року у складі судді Пендюри Л.О.,

встановив:

У травні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 225643,94 доларів США, що еквівалентно 1802330 грн. 98 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 22.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (в цей час ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/0044/74/92524, за яким останній одержав кредит в сумі 69426,00 доларів США, строком на 240 місяців, до 22.09.2028 року з процентною ставкою у розмірі 14,5% річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісяця згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними платежами зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1026,00 доларів США. Боржник неналежним чином виконує своє зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 225643,94 доларів США, що еквівалентно 1802330 грн. 98 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0044/74/92524 від 22.09.2008 року, яка складає 225643,94 доларів США (що за курсом НБУ становить 1802330 грн. 98 коп.) в тому числі заборгованість: по кредиту - 68777,12 доларів США (що за курсом НБУ становить 549357 грн. 25 коп.), заборгованість за відсотками 25755,37 доларів США (що за курсом НБУ становить 205721 грн.02 коп.), пеня за прострочення тілу кредиту - 9022,48 доларів США (що за курсом НБУ становить 72067 грн. 06 коп.) та пеня за простроченими відсотками - 122088,97 доларів США (що за курсом НБУ становить 975185 грн. 65 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору в сумі 3219 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов та стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не належним чином виконує кредитне зобов'язання, а тому повинен повернути заборгованість разом з нарахованими відсотками та пенею, який підтверджено відповідним розрахунком.

Заочне рішення суду після його перегляду судом першої інстанції оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_3 не був належним чином сповіщеним про дату та час слухання справи судом першої інстанції, відтак був позбавлений можливості надати до суду клопотання про застосування строку спеціальної позовної давності щодо розрахунку пені, також апелянт не погоджується з розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Одночасно ставиться питання про застосування строку спеціальної позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, в тому числі стягнув заборгованість за пенею з травня 2009 року.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки суд, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 22.09.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/0044/74/92524, за яким останній одержав кредит в сумі 69426,00 доларів США, строком на 240 місяців, до 22.09.2028 року з процентною ставкою у розмірі 14,5% річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісяця згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними платежами зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1026,00 доларів США.

Оскільки боржник неналежним чином виконує своє зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків, утворилась заборгованість, яка складає 225643,94 доларів США (що за курсом НБУ становить 1802330 грн. 98 коп.) в тому числі заборгованість: по кредиту - 68777,12 доларів США (що за курсом НБУ становить 549357 грн. 25 коп.), заборгованість за відсотками 25755,37 доларів США (що за курсом НБУ становить 205721 грн.02 коп.), пеня за прострочення тілу кредиту - 9022,48 доларів США (що за курсом НБУ становить 72067 грн. 06 коп.) та пеня за простроченими відсотками - 122088,97 доларів США (що за курсом НБУ становить 975 185 грн. 65 коп.), про що є розрахунок в матеріалах справи.

Згідно статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що пеня за прострочення тілу кредиту - 9022,48 доларів США (що за курсом НБУ становить 72067 грн. 06 коп.) та пеня за простроченими відсотками - 122088,97 доларів США (що за курсом НБУ становить 975185 грн. 65 коп.) нарахована за період з травня 2009 року по квітень 2012 року (а.с.6-11). З позовом до суду Банк звернувся у травні 2012 року (а.с.3).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

Цей строк починає перебіг з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті).

Згідно частини 4 статті 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 2, 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа №491/628/14-ц, провадження №61-6923св18).

Однак, судом першої інстанції було невірно визначено період, за який підлягає стягненню пеня за прострочення кредитного договору.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Отже, при вирішенні питання щодо визначення розміру стягнення пені, суд першої інстанції безпідставно стягнув нараховану банком пеню поза межами річного строку.

Таким чином, враховуючи розрахунок заборгованості за договором №014/0044/74/92524 від 23.09.2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 станом на 09.04.2012 року, який міститься в матеріалах справи, з ОСОБА_3 підлягає стягненню пеня в межах річного строку по тілу кредиту в сумі 4935,87 доларів США (що за курсом НБУ на час подачі позову становить 39425,26 грн.)та пеня за простроченими відсотками в сумі 65236,35доларів США (що за курсом НБУ на час подачі позову становить 521075,35 грн.).

При цьому, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі не погоджується зі всією стягнутою сумою заборгованості, проте обґрунтованих заперечень на спростування наданого банком розрахунку по всієї сумі стягнення апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, доводи апелянта щодо відсутності належного сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи також є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься особиста розписка ОСОБА_3 про отримання ним судової повістки на судове засідання, яке відбулося 18.06.2012 року (а.с.74).

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині стягнення пені з ОСОБА_3 не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим суд неправильно застосував норми матеріального права (п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК), судове рішення в цей частині підлягає зміні. В іншій частині судове рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 сплачено судовий збір 4828,50 грн., тому судові витрати за сплату судового збору в суді апеляційної інстанції підлягають до часткового стягнення з позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 2414,25 грн., оскільки судом апеляційної інстанції задоволено частково вимоги апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2012 року в частині розміру стягнутої заборгованості змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0044/74/92524 від 22.09.2008 року в розмірі 164704,71 доларів США (що за курсом НБУ становить 1215578 грн. 87 коп.), яка складається з заборгованості: по кредиту - 68777,12 доларів США (що за курсом НБУ становить 549357 грн. 25 коп.), заборгованість за відсотками 25755,37 доларів США (що за курсом НБУ становить 205721 грн. 02 коп.), пені за прострочення тілу кредиту в сумі 4935,87 доларів США (що за курсом НБУ становить 39425 грн. 26 коп.), пені за простроченими відсотками в сумі 65236,35 доларів США (що за курсом НБУ становить 521075 грн. 35 коп.).

В інший частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (, МФО 300335) на користь ОСОБА_3, паспорт серії НОМЕР_2, ІПН НОМЕР_1 суму сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги 2414 грн.25 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець