Дата документу 18.06.2019 Справа № 334/4846/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/4846/15 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
№ 22-ц/807/1770/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист порушеного права землекористувача, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення межі,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист порушеного права землекористувача, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення межі.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, площею - 1539кв.м., на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2009 року.

Власником сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2009 року № 1180, зареєстрованого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., є ОСОБА_3 - відповідач по справі.

Її житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка межує з земельною ділянкою позивачки.

Відповідач порушує права позивача як власника житлового будинку та користувача земельної ділянки. Вона перенесла межу в бік земельної ділянки позивача на 0.80 м. на відстані 65.10 м. від її забору по АДРЕСА_1 У зв`язку з чим ширина земельної ділянки позивача зменшена з 19.50м до 18.70м. Паркан між земельними ділянками відповідачка встановила у вигляді ламаної лінії, що не відповідає ані рішенню виконкому Верхньохортицької райради депутатів трудящих від 25.06.1955 року № 127, згідно якого за їх будинками була закріплена земельна ділянка, ані викопіюванню зі схеми будівельного кварталу від 13.12.1962 року, з якої вбачається, площа земельної ділянки АДРЕСА_1 складає 1582,40 кв.м. розмірами 19.50 х 81.15м х 19,50 м. х 81.15 м та має конфігурацію прямокутника.

Відповідачка від разу ж як стала власницею будинку АДРЕСА_2 , а саме з літа 2009 року, почала порушувати права позивача, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася зі скаргами і до поліції та до квартального.

В листопаді 2014 року, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 фактично вже зменшила земельну ділянку позивача по ширині з 19.50м. до 19.10 м., ОСОБА_1 запропонувала їй встановити паркан по прямій лінії по цій межі, що на той час фактично склалася.

Відповідачка погодилась, а коли позивачка вже придбала паркан, уклала угоду на монтаж паркану, відповідно до якого ЧП на при кінці листопаду почав встановлювати паркан, встановила його по 1/3 частині як зі сторони АДРЕСА_1 так і зі стороні АДРЕСА_3 а всередині не зміг встановити, оскільки відповідачка засипала ямки для стовпів, та фізично не дала встановлювати паркан далі.

У зв`язку з чим, на початку грудня 2014 року позивачка звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району.

25.12.2014 року відбувся комісійний виїзд погоджувальної комісії з розгляду суперечливих питань суміжного землекористування при районній адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району з метою перевірки фактів порушення межі між земельними ділянками «» АДРЕСА_1 . За результатами розгляду комісія вирішила: Межа між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 повинна бути розташована за встановленими бетонними стовпами та має уявляти собою рівну лінію.

Сторонам, були надані копії вищезазначеного протоколу засідання комісії на руки.

Позивачка кілька разів просила відповідачку виконати вимогу комісії, але ж добровільно вона добровільно не дає мені виконати вимогу комісії та встановити паркан.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_3 подала заперечення (відзив) на апеляційну скаргу, в яких зазначала, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування рішення суду. Рішення є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, площею - 1539кв.м., на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2009 року.

Власником сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 21.04.2009 року № 1180, зареєстрованого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., є ОСОБА_3 . Її житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка межує з земельною ділянкою позивачки.

Згідно схеми будівельного кварталу, складеного ЗМБТІ від 22.01.2009р., відповідно до якої земельна ділянка ОСОБА_1 складає 1539кв.м. розмірами 19,1 на 81,15(м), та 19,1 на 80(м) та має конфігурацію трапеції.(а.с.15).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За приписами статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на змелю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 листопада 2009р. ОСОБА_1 підписала акт погодження меж між ділянками №26 і № АДРЕСА_2 , в якому позначається розмір ділянки ОСОБА_2 згідно технічного паспорта 15,3 на 65,1(м), та 15,9 на 64,6(м). це й підтверджує відомості геодезичного вимірювання, що розмір земельної ділянки відповідача не змінювався жодним чином, а розмір ділянки позивача змінювався двічі у бік збільшення.

На а.с.63 міститься довідка ТОВ ЗМБТІ від 11.09.2015 року, з якої вбачається, що за даними обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 загальна площа земельної ділянки складає 1559 кв.м. Рішенням вик5онкому В-Хортицької райради від 25.06.1955 р. №124 за житловим будинком АДРЕСА_1 закріплена площа землекористувача розміром 1200 кв. м Самочинно зайнято землі 359 кв.м саме позивачкою.

Суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що діями відповідача порушені її права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою та чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги є узагальненими та не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що суд допустив порушення закону тим , що її не запитували чи підтримує вона свої вимоги, але апелянт не зазначає яке це має значення, тим більше судове засідання було тривалим та жодних перешкод для висловлення своєї думки з приводу підтримки або зміни позову для позивача не існувало.

Також не доведена і та обставина, що судом першої інстанції безпідставно були відхилені будь-які клопотання з приводу виклику та допиту інженера БТІ та експерта. Не мотивується апелянтом і доцільність таких дій з урахуванням висновків суду пешої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України,суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 червня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков