Справа № 132/761/18
Провадження № 22-ц/801/1548/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуСправа № 132/761/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скарж-ника, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ад-воката Ткача Ю.А., відповідача-позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Стьоби Ю.М., розглянувши за правилами, встановленими для розгля-ду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судово-му засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про виселен-

ня без надання іншого житлового приміщення,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного това-риства комерційного банку «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про скасування рішення щодо державної реєстрації права власності на квартиру,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерцій-ного банку «Приватбанк» адвоката Пац Євгенії Олегівни на рішення Калинівсь-кого районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Калинівка Вінницької області за головування судді Алі-менка Ю.О., повний текст якого складений 27 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «Приват-банк» шляхом зміни найменування, про що зазначено у пункті 1.1. Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» ( номер запису в ЄДРПОУ 8006727 ), звер-нулося у Калинівський районний суд Вінницької області та з урахуванням уточнених 23 липня 2018 року позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 просило суд виселити відповідачів без на-дання іншого житлового приміщення, посилаючись на наступні обставини. 29 жовтня 2016 року у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпо-теки на підставі договору іпотеки від 12 червня 2007 року, посвідченого у нота-ріальному порядку та зареєстрованого у державному реєстрі за № 794, банк отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,80 кв.м., житловою площею 34,70 кв.м. Після отримання права власності на вказане помешкання банк намагався отри-мати доступ до житла, але перешкодою стали реєстрація та проживання у квар-тирі відповідачів у справі. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передба-чено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпо-теку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегу-лювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпо-текодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусо-ве виселення здійснюється на підставі рішення суду. На підставі статей 16, 319, 321 ЦК України банк просив суд задовольнити позов про виселення без надан-ня іншого житлового приміщення відповідачів, які зареєстровані та/або прожи-вають у квартирі АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації на те-риторії відповідної адміністративно-територіальної одиниці, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири ( а. с. 2-3, 51-53 ).

21 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у Калинівський районний суд Вінницької області із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріально-го округу Завалієва А.А . про державну реєстрацію права власності на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ( з відкриттям розділу ), індексний № 32163450 за ПАТ КБ «Приват-банк» на підставі договору іпотеки серії та номерів 794, виданого 12 червня 2007 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального окру-гу Молявчик О.В., здійснено запис про право власності за № 17217653 та при-своєно реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 216. У задо-воленні первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 просив суд відмовити ( а. с. 35-39 ). Зустрічний позов аргументований тим, що відповіда-чем нотаріусом Завалієвим А.А. звернуто стягнення на помешкання відповіда-ча-позивача шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права влас-ності на квартиру за банком без відома, у відсутність власника цього нерухомо-го майна. Нотаріус вчинив оспорювану нотаріальну дію на підставі неіснуючо-го договору іпотеки, оскільки підписаний ОСОБА_1 договір іпотеки не має серії та номера 794 і датою його укладення є 13 червня 2007 року, а не 12 червня 2007 року. Стороною договору іпотеки є ЗАТ, а не ПАТ КБ «Приват-банк». Нотаріусом порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стяг-нення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосовно майна, що виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом, Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтя-жень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. ПАТ КБ «Приватбанк» для державної реєстрації прав та їх обтяжень по-даний тільки договір іпотеки від 12 червня 2007 року № 794, який відповіда-чем-позивачем не укладався та не підписувався. Інші документи, передбачені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі договір іпотеки від 13 червня 2007 року № б/н та заставна серії ПБ № 004588 надані не були. Також не мали місця події, передбачені у цьому Поряд-ку, які б у якості додаткових підстав дозволяли скасувати реєстрацію права власності на квартиру іпотекодавця ( а. с. 35-39 ).

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 15 листопа-да 2018 року ( а. с. 115 - 116 ) зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про скасування рішення щодо державної реєстрації права власності на квартиру прийнята до спільного розгляду з первісним позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про виселення, вони об`єднані в одне провадження.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про виселення відмовлено. Зустріч-ний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Чер-нігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про скасування рі-шення щодо державної реєстрації права власності на квартиру задоволений, скасоване рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про державну реєстрацію права власності на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ( з відкриттям розділу ), індексний № 32163450 за ПАТ КБ «Приват-банк» на підставі договору іпотеки серії та номерів 794, виданого 12 червня 2007 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального окру-гу Молявчик О.В., здійснено запис про право власності за № 17217653 та при-своєно реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 216 ( а. с. 188-196 ).

Не погоджуючись з ухваленим 17 травня 2019 року рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приватбанк» Пац Є.О. оскаржує його в апеля-ційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову банку у повному обсязі, у задоволенні зустріч-ного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про скасування рі-шення щодо державної реєстрації права власності на квартиру відмовити. Скаржниця не погоджується з оскаржуваним рішенням суду, вважає його неза-конним, ухваленим з порушенням норм процесуального, матеріального права, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності вис-новків суду обставинам справи (а. с. 201-208).

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу представника банку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу представників сторін у справі, відповідача-позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» Пац Є.О. задоволенню не підлягає як необгрунтована та безпідставна.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване представником банку Пац Є.О. рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, обгрунтованим, таким, що з огляду на правовідносини, які мають місце між сторонами у справі, відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінене найменування позивача-відпо-відача із ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено в підпункті 1.1. Статуту ПАТ КБ «Приватбанк», який міститься в матеріалах справи. 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію в ЄДРПОУ вказа-них змін за номером запису 8006727. Згідно з рішенням Єдиного ак-ціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 тип останнього змінений з публіч-ного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Ак-ціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником усіх прав та зобов'язань ПАТ КБ «Приватбанк» ( Статут АТ КБ «Приватбанк» у новій редакції ). Єдиним акціонером банку, якому належить 100% акцій банку, є держава в особі Міністерства фінансів України, яка набула права власності на 100% акцій банку 21 грудня 2016 року відповідно до статті 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та згід-но з постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2016 року № 961 «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи».

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 13 червня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «При-ватбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № VIK0GA00001439, за умовами якого позичальник отримав від банку у кредит 27 570,00 доларів США. В якості забезпечення виконання позичальником зо-бов'язань за указаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» 13 червня 2007 року укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінниць-кої області Молявчик О.В., зареєстрований у державному реєстрі за номером 794, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ЗАТ КБ «Приват-банк» належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . 29 жовтня 2016 року в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. на підставі договору іпотеки за індексним номером 32163450 за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстроване право власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 . Керуючись нормами статей 525, 526, 530 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК УРСР, суд першої інстанції зазна-чив, що правових підстав для задоволення первісного позову банку про висе-лення відповідачів без надання іншого житлового приміщення немає, оскільки передана в іпотеку квартира не була придбана за кредитні кошти, відповідачам не було запропоновано інше постійне житлове приміщення. Як виняток допу-скається виселення громадян без надання іншого житлового приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житло-вого приміщення.

Стосовно зустрічного позову судом встановлено, що 01 листопада 2016 ро-ку приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалі-євим А.А. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк». З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що підставою виникнення права власності на квартиру в АТ КБ «Приватбанк» виникло згідно договору про іпотеку від 13 червня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 794, посвідченого 12 червня 2007 року приватним нотаріусом Калинівського ра-йонного нотаріального округу Вінницької області. Суд першої інстанції звернув увагу на дату повідчення нотаріусом договору 12 червня 2007 року в той час, коли сам договір іпотеки укладений 13 червня 2007 року.

Крім цього суд першої інстанції констатував, що відповідно до змісту ви-кладеного у пункті 22 договору іпотеки від 13 червня 2007 року його сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише у добровільному порядку за згодою сторін. Приймаючи до уваги, що іпотекодавець на давав своєї згоди на передачу пред-мета іпотеки у власність ПАТ КБ «Приватбанк», у відповідача у справі приват-ного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. не було підстав для здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват-банк». Дії нотаріуса щодо відчуження на користь банку квартири ОСОБА_1 відбулися у порушення положень договору іпотеки та вимог чинного зако-нодавства, тому суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про державну реєстрацію права власності на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за АТ КБ «Приватбанк».

З висновками суду першої інстанції, викладеним у рішенні від 17 травня 2019 року, колегія судді апеляційного суду погоджується, вони є правильними, об'єктивними, справедливими.

Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого про-токолу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоко-ли № 2, 4, 7,11 до Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юри-дична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути поз-бавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, перед-бачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 Кон-венції.

Згідно статті 47 Конституції України держава гарантує можливість стабіль-ного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення приму-сового позбавлення житла не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту пер-шого статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних сво-бод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбав-леною свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'-язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» ( рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року ). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири ( рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року ), так і на наймача ( рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року ).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рі-шень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національ-ні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Оскаржуючи рішення суду від 17 травня 2019 року, представник АТ КБ «Приватбанк» Пац Є.О. посилається норми статей 33, 37-39 Закону України «Про іпотеку» в частині можливості звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що здійснюється через набуття іпоте-кодержателем права власності на предмет іпотеки, продаж предмета іпотеки іпотекодержателем завдяки укладанню договору купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем або реалізації через прилюдні торги. Пунктом 27 договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонас-тупником якого є АТ КБ «Приватбанк», передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасу-довому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця. Використовуючи своє право згідно умов договору іпотеки на по-засудове звернення стягнення на предмет іпотеки, банк звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора для проведення державної реєстрації за со-бою права власності на предмет іпотеки. Таким чином відбулося договірне по-гашення заборгованості за кредитним договором шляхом переходу до іпотеко-держателя права власності на предмет іпотеки. Норми Закону України «Про мо-раторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення креди-тів в іноземній валюті» не містять прямої заборони на позасудове врегулюван-ня, передбачене статтею 36 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи умови письмового застереження, що міститься в іпотечному договорі, скаржниця стверджує про згоду іпотекодавця на реалізацію квартири, а застосування су-дом у вирішенні спору норм Закону України «Про мораторій на стягнення май-на громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на її думку, є помилковим, оскільки у даному випадку судом застосовано норми матеріального права, які не підлягають застосуванню, що є підставою для ска-сування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не є переконливими, достатніми, вони не є під-ставою для скасування законного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового протилежного за змістом судового рішення на задоволення цієї апе-ляційної скарги.

Належить конкретно зауважити на зазначення скаржницею того факту, що банком на виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 направлялося повідомлення про намір забезпечення вимог іпотекою шля-хом набуття права власності на предмет іпотеки. У скарзі не вказується дата, ін-ші докази такого повідомлення, але згадується вимога від 10 травня 2012 року, де йдеться про необхідність погашення заборгованості у розмірі 39 697,15 дола-рів США ( а. с.86 ). Доказу направлення іпотекодавцю повідомлення про намір забезпечити іпотекою вимоги позикодавця шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у матеріалах справи немає, як немає й доказів надання іпотеко-давцем своєї згоди на оформлення права власності на житло за банком.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звер-нення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного ви-конання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задоволь-нити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звер-нення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, ви-конавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпо-текодержателя.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зо-крема, на житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового вре-гулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий буди-нок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання такої ви-моги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміще-ння у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Нормами статті 109 ЖК УРСР встановлено, що виселення із займаного жит-лового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку, за виключенням виселення осіб, котрі самоправно зайняли житло або проживають у будинках, що загрожу-ють обвалом. Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що придбані ними за рахунок кредиту ( позики ) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпоте-кою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надаєть-ся особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток до-пускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого примі-щення. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15 та від 14 грудня 2016 року у справі № 6-1141цс16.

Враховуючи, що право власності на передану ОСОБА_1 в іпотеку АТ КБ «Приватбанк» квартиру АДРЕСА_1 було заре-єстроване за іпотекодавцем на підставі нотаріально посвідченого договору ку-півлі-продажу від 10 травня 2000 року за реєстровим номером 1093, з огляду на те, що це помешкання не було придбане за рахунок кредитних коштів, повер-нення яких забезпечене іпотекою цього житлового приміщення, і позивачем-відповідачем банком не запропоновано сім`ї ОСОБА_1 у зв`язку з висе-ленням інше житло, суд першої інстанції, з'ясувавши фактичні обставини спра-ви, які стосуються предмету доказування, оцінивши, проаналізувавши докази у справі, дійшов вірного, обгрунтованого висновку щодо безпідставності первіс-них позовних вимог, які на вимогу АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підля-гають. Виселення відповідачів з іпотечного житла за наявних обставин можливе лише з наданням їхній сім`ї іншого житлового приміщення, котре повинно бути зазначене у судовому рішенні.

Доводи апеляційної скарги представника АТ КБ «Приватбанк» не можна ви-знати такими, що заслуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування правильного, об`єктивного судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи супе-речать реальному стану речей, є, фактично, тлумаченням норм матеріального права на свою користь, свідчать про незгоду з висновками суду першої інстан-ції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні.

Щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват-банк» про скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. стосовно державної реєстрації права влас-ності на квартиру № АДРЕСА_1 за АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 12 ( фактично 13 ) червня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , то суть під-стави його задоволення полягає виключно у наступному. Пунктом 22 вказаного договору іпотеки визначено, що сторони цього правочину дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового вре-гулювання. Таке звернення можливо через перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця, або через продаж предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпо-текодержателя, здійснити усі необхідні дії від імені іпотекодавця. Тобто поза-судова передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється за згодою, зокрема, іпотекодавця. Такої згоди у ОСОБА_1 не запитано, він її не надавав.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за-лишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо ви-знає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм ма-теріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» адвоката Пац Євгенії Олегівни залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 травня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення, за зустріч-ним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про скасування рішення щодо державної реєстрації права власності на квартиру залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 13 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко