Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1814/18
Провадження № 2/376/42/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Клочка В.М.,

при секретарі - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2018 року Акціонерне Товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з зазначеним позовом.

В позовній заяві позивач вказує, що 03.11.2006 року між сторонами укладено кредитний договір №KISWGK00830531, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 8000,00 доларів США з терміном погашення до 04.11.2021 року, відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, кстановлених кредитним договором.

Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі так як надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач не надав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, чим зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав.

Станом на 27.04.2018 року відповідач має перед позивачем заборгованість - 6077,60 доларів США з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 4064,49 долари США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1544,36 долари США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 368,18 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 100,57 доларів США.

З урахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6077,60 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.04.2018 року за курсом 26.23 складає 159415,45 гривень та судові витрати в розмірі 2391,23 гривня.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявним в справі матеріалам. З вимогами позовної заяви ознайомлений, їх не визнає вважаючи, що позивач не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у нього перед банком.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Суд, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 03.11.2006 року в місті Сквира Київської області між ПАТ КБ «Приватбанк», в особі начальника Сквирського відділення філії Київського ГРУ «Приватбанк» Іванець А.М., правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № KISWGK00830531, відповідно до якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 03.11.2006 року по 03.11.2021 року включно у вигляді не поповнюваної кредитної лінії у розмірі 8000,00 доларів США для придбання житла з терміном погашення до 04.11.2021 року зі сплатою 10.08% річних за користування кредитом.

Відповідно до п.1.1 Договору погашення заборгованості за цим Договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент погашення кредиту) здійснюється щомісяця, в період сплати Позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж у сумі 103.05 доларів США) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до п.1.2 Договору для виконання договору Банк відкриває Позичальникові:

-рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів на погашення заборгованості;

-кредитний рахунок НОМЕР_2;

-рахунок по відсоткам НОМЕР_3

-рахунок для обліку комісії і винагороди НОМЕР_4.

Відповідно до п.3.1 Договору за користування кредитом у період з дати списання із кредитного рахунку до дати погашення кредиту Позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.1.1 даного Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.1.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно актів цивільного законодавства.

Пункти 1.1 та 1.2 Кредитного договору зазначають порядок надання кредитних коштів, тобто ці пункти договору є умовою. Відповідно, банк повинен був виконати певні умови щодо надання кредитних коштів шляхом зазначеним у договорі кредиту.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18 червня 2003 року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Суд встановив, що жодного доказу виконання позивачем умов кредитного договору позивачем суду не надано, посилання позивача, що банк здійснив свої зобов'язання по кредитному договору не підтверджується наданими письмовими доказами.

Таким чином, позивач не довів того факту, що він виконав свої зобов'язання по даному кредитному договору, а саме: здійснив видачу кредиту в розмірі 8000,00 доларів США, тому позовні вимоги з цих підстав суд залишає без задоволення, у відповідність до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, в якій зазначено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 Цивільно-процесуального кодексу України).

Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16 липня 1999 року "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, облік може бути первинним та зведеним, кожна операція (дія) суб'єкта господарювання повинна підтверджуватися певними документами бухгалтерського обліку. За таких умов наданий розрахунок заборгованості не може свідчити про здійснення бухгалтерської операції щодо видачі готівкових коштів.

Зазначена позиція чітко відображена в рішенні Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року по справі 10/52 пд від 28.09.2011 року (щодо переліку документів первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують здійснення господарської операції).

Слід зазначати, що порядок видачі, приймання та обліку готівкової іноземної валюти регулюється згідно «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої Постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003 року та зареєстрованої Міністерством юстиції України 5 вересня 2003 року за N 768/8089.

Так, пунктом 8 глави 2 розділом ІІІ Інструкції, установлено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, розрахунок, яким обґрунтовується стягнення заборгованості за договором кредиту, зазначена інструкція не містить.

Зазначена позиція знайшла своє відображення та обґрунтування у постанові Верховного Суду України від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12.

Аналогічне посилання міститься і в рішенні від 12.06.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-44261св12).

Зазначена Інструкція №337 є спеціальним нормативно-правовим актом, який застосовується під час вирішення справ, які виникають на підставі договорів банківського вкладу, кредиту тощо.

Позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором від 03.11.2006 року станом на 27.04.2018 року , який не містить відомості про особу, яка його склала.

За своєю правовою природою зазначений документ з розрахунками не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст.77-78 Цивільного процесуального кодексу України, а також ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Розрахунок заборгованості, не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту, у зв'язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-20цс12)

Відповідно до висновку Судової палати у цивільних справах Верховного Суду 9 листопада 2016 року під час розгляду справи №6-1457цс16 - банк не може стягувати основний борг, якщо заборгованість погашалася за графіком періодичних платежів, однак до матеріалів справи даний графік погашення заборгованості банком не подано.

Порядок завіряння копій документів регламентовано ДТСУ 4163-2003 затвердженого наказі державного споживчого стандарту України від 07.04.2003 №55 (п. 5.27 - вимоги до оформлення документі який уніфікує правила оформлення копій документів, таким чином жодний аркуш наданих представником позивача не засвідчений належним чином.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про те, що позивачем не представлено суду жодних належних та допустимих доказів ст. 78-79 ЦПК України, які доказують законність позовних вимог позивача.

Згідно ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст. 207,208,254,526,536,626,1054,1055 ЦК України,

ст. 12,95,211,263-265,268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Клочко