Справа № 465/7539/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/2428/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м.Львів

Справа № 465/7539/16

Провадження № 22-ц/811/2428/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 13 вересня 2018 року (суддя Мартинишин М.О.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Держаний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління ПАТ «Ощадбанк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 3005 від 1 серпня 2008 року, розмір якої станом на 30 січня 2018 року становить 37 081,83 доларів США, з яких: залишок прострочених платежів по відсотках за період з 1 березня 2014 року по 21 лютого 2017 року -15 014,40 доларів США; сума нарахованої пені по кредиту за період з 1 березня 2014 року по 12 грудня 2017 року -12 982,12 доларів США; сума нарахованої пені по відсотках за період з 1 березня 2014 року по 12 грудня 2017 року -11 981,44 доларів США; 3% річних від прострочення сум заборгованості за кредитним договором за період з 1 березня 2014 року по 11 грудня 2017 року - 6 908,55 доларів США; та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 1 серпня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №3005, за умовами якого їй надано кредит в сумі 40 000 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 1 серпня 2018 року. Додатковим договором від 30 червня 2011 року проценти за користування кредитом зменшено до 12 річних. Відповідно до договору поруки №3005, укладеного 1 серпня 2008 року поручителем позичальника за кредитним договором виступив ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконала умов кредитного договору. Вказує, що заборгованість за кредитним договором станом на 30 січня 2018 року заборгованість за кредитним договором становить 37 081,83 доларів США. Відповідачі не вживають жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання передбачені договорами, ухиляються від виконання зобов`язань перед банком. Просить позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 3005 від 1 серпня 2008 року в розмірі 37 081,83 доларів США, з яких: залишок прострочених платежів по відсотках за період з 1 березня 2014 року по 21 лютого 2017 року становить 15 014,40 доларів США; сума нарахованої пені по кредиту за період з 1 березня 2014 року по 12 грудня 2017 року становить 12 982,12 доларів США; сума нарахованої пені по відсотках за період з 1 березня 2014 року по 12 грудня 2017 року становить 11 981,44 доларів США; 3% річних від прострочення сум заборгованості за кредитним договором за період з 1 березня 2014 року по 11 грудня 2017 року становить 6 908,55 доларів США.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд при винесенні рішення не перевірив правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором в розмірі 37081,83 доларів США. Вказує, що даний розрахунок здійснено неправильно, оскільки відповідно до п.1.1. кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 40 000 доларів США, а також сплатити за користування кредитом в розмірі 14,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. При укладенні між сторонами кредитного договору позичальника було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни та загальної вартості кредиту). Вказує, що в жодному з графіків не вказано, яка сума коштів, внесених позичальником, буде зарахована на погашення тіла кредиту, а яка на погашення процентів. Відображена інформація є суперечливою та не відповідає умовам кредитного договору. Вважає, що банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів а також те, що банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах. Також стверджує, що оцінка іпотечного майна проведена без його огляду. Вартість квартири є значно заниженою.

3 січня 2019 року Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, таким, що повно і всебічно відображає фактичні обставини справи, правильно встановлює юридичну суть і характер спірних правовідносин, винесене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 вересня 2018 року є таким, що не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що 1 серпня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитним договором №3005, згідно якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 40 000 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості 1 серпня 2018 року. Додатковим договором від 30 червня 2011 року плату за користування кредитом зменшено до 12% річних

1 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого він ( ОСОБА_3 ) як поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором.

Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 цього Кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно із ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов`язання сторін.

Згідно із ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Ззідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п.1.6.1. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на фактичний залишок заборгованості, починаючи з дати видачі кредиту і до моменту закінчення терміну, на який надано кредит ( до 1 серпня 2018 року).

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

На підставі ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1.5. кредитного договору передбачено обов`язок позичальника проводити погашення кредиту рівними частинами щомісячними платежами, та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.3.4., 4.2.2. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць.

За порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,07% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення ( п.5.2. кредитного договору).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у встановлені кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредитом ОСОБА_2 не дотрималася.

Позивач скористався правом дострокового відкликання кредиту, що передбачене п.п. 3.4., 4.2.2. кредитного договору, та 24 червня 2016 року направив ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту у 30-денний строк у повному розмірі.

ОСОБА_2 вимогу банку не виконала.

Встановлено, що позивачем 10 травня 2016 року ОСОБА_3 направлено письмове повідомлення про усунення порушень, однак таке залишено без реагування.

З розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № 3005 від 1 серпня 2008 року вбачається, що станом на 30 січня 2018 року заборгованість становить 37 081,83 доларів США, з яких: заборгованість по основному боргу - 5 289,33 доларів США; по простроченому кредиту - 15 859,00 доларів США; залишок по прострочених процентах -7 405,92 доларів США; залишок по строковим нарахованим процентах - 221,48 доларів США; сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту - 4 600,72 доларів США; сума нарахованої пені за несвоєчасну сплату процентів -2 833,38 доларів США; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 539,49 доларів США; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів - 332,51 доларів США. Зазначений розрахунок заборгованості не спростовано належними і допустимими доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у національній валюті, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки за договором кредит надано в іноземній валюті.

Згідно із ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно із ч. 1 ст. 553 цього Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Встановлено, що станом на 13 вересня 2018 року відповідачі не внесли кошти на погашення заборгованості перед позивачем.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Залишити рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 рокубез змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді