Дата документу 04.11.2019 Справа № 336/6099/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2994/19 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Є.У.№ 336/6099/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в особі адвоката Данилова А.Г. на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнював у ході розгляду справи. Зазначав, що 26.07.2016 р. з вини водія ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, він тривалий час знаходився на лікуванні і 20.02.2017 його визнано інвалідом третьої групи. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Страхувальник частково відшкодував йому майнову шкоду, проте відмовився компенсувати заробіток, втрачений внаслідок стійкої втрати працездатності, витрати на евакуацію автомобіля. У зв`язку з пошкодженням автомобіля і втратою працездатності йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 100 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути на його користь з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» 51 600 грн. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок стійкою втратою працездатності, а також 1 150 грн. витрат, пов`язаних із евакуацією транспортного засобу з місця ДТП; стягнути із ОСОБА_2 франшизу у розмірі 1000 грн., на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., а також стягнути солідарно з обох відповідачів 5 000 грн. компенсації витрат на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в сумі 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 75 000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 - 51 600 грн. у якості страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП в розмірі 1150 грн., що разом складає 52 750 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1390 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в дохід держави суму судового збору в розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок ДТП здоров`ю позивача завдано шкоди, яка підлягає компенсації в порядку, передбаченому ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», ст.1197 ЦК України. Оскільки середньомісячний заробіток позивача менше п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, то розмір шкоди, пов`язаної з втратою працездатності, необхідно обраховувати за весь період лікування потерпілого, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Із визначеної у такий спосіб суми необхідно відрахувати кошти, сплачені страховою компанією. Крім того, позивач має право на відшкодування за рахунок страхувальника витрат, пов`язаних із евакуацією транспортного засобу, за рахунок винуватця ДТП на компенсацію франшизи і на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині стягнення зі страхової компаній 51 600 грн. шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності позивача і ухвалення нового про відмову у позові ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права. Звертає увагу апеляційного суду на те, що стійка втрата працездатності була встановлена позивачеві 20.02.2017 на строк до 01.03.2018 і страхувальник на відшкодування цієї шкоди сплатив потерпілому 17 400 грн. у відповідності до п.26.2 Закону. За час лікування позивача страхова компанія також відшкодувала шкоду, завдану тимчасовою втратою працездатності у відповідності до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористались, відзивів на апеляційну скаргу не надали, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Встановлено, що 26.07.2016 р., приблизно о 18.45 год., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул.І.Сікорського, рухаючись з боку вул.Солідарності в напрямку вул.8 Березня в м.Запоріжжі. В цей час, у зустрічному йому напрямку рухався автомобіль «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 Під час руху, в районі будинку № 21, водій ОСОБА_2 не переконався в безпеці своїх дій, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем позивача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження, з приводу яких останній тривалий час знаходився на лікуванні.

Зазначені обставини встановлені ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2016 р. (а.с.4), якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із передачею його на поруки трудового колективу на підставі ст.47 КК України.

З 26.07.2016 по 19.08.2016 ОСОБА_1 проходив стаціонарний курс лікування, протягом 28.08.2016р. 16.02.2017р. лікувався амбулаторно, 20.02.2017 за висновком МСЕК його визнано інвалідом третьої групи загального захворювання на строк до 16.02.2018 (а.с.а.с.12-20).

На відшкодування шкоди, завданої тимчасовою втратою працездатності потерпілому було виплачено 6 167, 24 грн., за стійку втрату працездатності 17 400 грн. (а.с.74,77).

Правовідносини, які склались між сторонами у справі, регулюються нормами Цивільного Кодексу України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Страховим випадком згідно з статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 ., була застрахована ПАТ «СК «Арсенал Страхування», що підтверджується полісом АІ/9444499 зі строком дії з 31.03.2016 р. по 30.03.2017 р. (а.с.6).

Згідно полісу, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю кожного потерпілого, становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн., з франшизою 1 000 грн.

Згідно із статтею 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Відповідно до пунктів 1,11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь втрати професійної (а за її відсутності загальної) працездатності у відсотках.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування шкоди, отриманої внаслідок стійкої втрати працездатності, суд першої інстанції зазначив, що розмір шкоди, пов`язаної з втратою працездатності потрібно визначати таким чином: 7 місяців лікування (стаціонар з 26.07.2016 р. по 19.08.2016 р. та амбулаторне лікування з 20.08.2016 р. по 21.02.2017 р.), з яких з 26.07.2016 р. по 30.11.2016 р., складає: 4 місяці лікування (1450 мінімальна заробітна плата х 5) = 29000 грн.; 1 місяць лікування (1600 мінімальна заробітна плата х 5) = 8000 грн.; 2 місяці лікування (3200 мінімальна заробітна плата х 5) = 32000 грн., що загалом складає 69000 грн.

Однак колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності. Отже визначаючи розмір втраченого заробітку, суд повинен виходити з того, що суми відшкодування шкоди втраченого заробітку мають присуджуватись потерпілому з дня стійкої втрати працездатності, а не з дня ушкодження здоров`я.

За висновком МСЕК стійка втрата працездатності була встановлена позивачеві 20.02.2017 року, коли його було визнано інвалідом третьої групи за загальним захворюванням строком до 01.03.2018 року (а.с.20), а тому саме з дати встановлення інвалідності має бути здійснений розрахунок шкоди, завданої стійкою втратою працездатності.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку та здійснив розрахунок шкоди з моменту ДТП, а не з дати встановлення стійкої втрати працездатності.

Відповідно до п. 26.2 ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мінімальна шкода пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим у разі встановлення ІІІ групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Страховий випадок настав 26.07.2016 року.

У відповідності до ЗУ «Про державний бюджет України» мінімальна заробітна плата складала станом на 26.07.2016 1450,00 грн.

Отже, розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 у зв`язку зі стійкою втратою працездатності має розраховуватись таким чином: 12 місяців *1450,00гривень = 17 400,00 гривень.

Як було встановлено під час розгляду справи відповідач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, в розмірі та на підставі п. 26.2 ст.26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 17 400,00 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі адвоката Данилова А.Г. задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року у цій справі в частині стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» шкоди пов`язаної зі стійкою втратою працездатності в розмірі 51 600,00 гривень скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у задоволені в цій частині позовних вимог.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 16 липня 2019 року у цій справі не оскаржувалося і не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: