ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5778/19 Справа № 213/1505/18 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач- ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріаламиапеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогувід 02 квітня 2019 року, ухвалене суддею Нестеренко О.М. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що, відповідно до договору від 06.01.2012 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за його користування, але взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 28.02.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 116 998,00 грн. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року, у задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.01.2012 в сумі 116 998,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 713,82 грн.; нарахованих відсотків у розмірі 114 284,18 грн., а також у стягненні судового збору в сумі 1762,00 гривні, відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору під час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції порушено порядок, встановлений для вирішення питання, допущено однобічність та неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

При цьому, апелянт зазначає, що судом не встановлено таку істотну обставину, як строк дії картки, вказує, що відповідачу було надано дві кредитні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 з терміном їх дії до червня 2016 року, а отже строк дії цих кредитних карток закінчився останнім днем червня місяця 2016 року, тому строк повернення кредиту у повному обсязі спливає 30 червня 2019 року, тоді, як позивач звернувся із позовом до суду в 2018 році, тобто в межах позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.01.2012 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на цей час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви, памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.

За умовами договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.10-35).

В подальшому відповідачу було змінено кредитний ліміт, а саме: 31.01.2013 зниження кредитного ліміту до 2200,00 грн., 07.02.2013 збільшення кредитного ліміту до 2700,00 грн. (а.с.9).

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо строків погашення кредиту, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 28.02.2018 у відповідача виникла заборгованість по кредиту, яка становить 116 998,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позов подано за межами строків позовної давності і клопотання щодо поновлення строків позовної давності від позивача не надходило, доказів поважності строку звернення з позовом суду не надано, та причин для його поновлення суд не вбачає.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч.1 ст.254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

З матеріалів справи видно, що відповідно до укладеного 06.01.2012 року договору № б/н відповідач ОСОБА_1 отримав дві кредитні картки: № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 з терміном їх дії до червня 2016 року, що підтверджено наданою позивачем довідкою (а.с.110).

Згідно п.1.1.7.12 Договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. У разі, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматичного пролонгується на той же строк (а.с.23).

Відповідно до п.2.1.1.2.11 Договору, картка діє до останнього дня місяцю, вказаного на лицевій стороні карти, включно (а.с.29).

За умовами та правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної картки. Після закінчення строку дії картки, на вимогу клієнта видається нова картка, якщо від нього не надійшла заява про закриття картрахунку.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач або відповідач припинили дію укладеного між ними договору, як це визначено у п.1.1.7.12 Договору.

Отже трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 1 липня 2016 року (наступний день місяця після закінчення строку дії картки) і закінчується 30 червня 2019 року.

У зв`язку з викладеним висновок суду про закінчення строку позовної давності 28 лютого 2016 року не ґрунтується на законі.

З розрахунку заборгованості та довідки про зміну умов кредитування, видно, що відповідач частково сплачував заборгованість за кредитним договором, чого не заперечує і сам відповідач в уточненій заяві про перегляд заочного рішення, зазначаючи, що з 07 лютого 2013 року він не погашав кредит (а.с.78).

Отже, як встановлено апеляційним переглядом і не заперечувалось відповідачем між сторонами виникли договірні правовідносини, і відповідачем в результаті неналежного виконання своїх зобов`язань виникла заборгованість за договором, у зв`язку із чим, позовні вимоги банку до ОСОБА_1 є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із порушенням вимог законодавства, висновки суду щодо пропуску позивачем строків позовної давності не відповідають обставинам справи, тому рішення підлягає скасуванню відповідно до положення п.п.1,2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Через порушення зобов`язань за кредитним договором відповідачем, станом 28 лютого 2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 116 998,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 713,82 грн.; нарахованих відсотків у розмірі 114 284,18 грн.

Згідно ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного вище, перевіривши правильність даних позивачем розрахунку заборгованості, й враховуючи відсутність доказів з боку відповідача на його спростування, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка станом на 28 лютого 2018 року становить - 116 998,00 грн., та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 713,82 грн. та нарахованих відсотків у розмірі-114 284,18 грн.

У зв`язку із тим, що позивач при зверненні до суду із позовом та апеляційною скаргою сплачував судовий збір у загальному розмірі 4405грн. (1762 +2643), та беручи до уваги повне задоволення позовних вимог, згідно положенням ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 січня 2012 року, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 січня 2012 рокуу розмірі 116 998,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 713,82 грн. і нарахованих відсотків у розмірі-114 284,18 грн. та судові витрати понесені позивачем під час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанцій в розмірі 4 405 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 09 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: