ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/490/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря Кантицької О.І.

та сторін представників: ОСОБА_1 адвоката Рубінського В.М. та ОСОБА_2 . адвоката Магдич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/27010/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року, ухвалену суддею Герчаківською О.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Магдич О.О. звернулася в суд із заявою про забезпечення позову. Просила накласти арешт на належне сторонам рухоме майно у квартирі АДРЕСА_1 , а саме: спальний меблевий гарнітур з дуба темно коричневого кольору (ліжко, шафа, комод, дві тумби); шафа-купе в коридорі світлого кольору із дзеркальними дверима по центру; кухонний меблевий гарнітур світло персикового кольору із вмонтованою побутовою технікою: холодильником, умивальником, газовою плитою, газовим котлом, мікрохвильовою піччю; два кухонних столи (один із них розкладний) та стільці; пральна машина; меблі для ванної кімнати; три плазмових телевізори; диван розкладний кутовий м`який темно-коричневого кольору для вітальні; крісло м`яке розкладне світло-коричневого кольору; столик журнальний жовтого кольору, провівши його опис за участю державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (м. Тернопіль, вул. Кн. Острозького,14).

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_2 - адвокат Магдич О.О. посилається на те, що під час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули квартиру АДРЕСА_1 , а також меблі, обладнання та побутову техніку. На час звернення із заявою до суду ОСОБА_2 не має доступу до квартири, оскільки ОСОБА_1 змінив вхідні замки, чим позбавив її доступу до помешкання. Відповідач поводиться дуже агресивно, погрожує, залякує позивача. Вважає, якщо речі та квартира, які є предметом спору, не будуть описані та арештовані, у відповідача є реальна можливість приховати спірне рухоме майно та відчужити його з метою унеможливлення реального виконання рішення суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Магдич Ольги Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задоволено частково.

Накладено арешт на рухоме майно у квартирі АДРЕСА_1 , а саме: спальний меблевий гарнітур з дуба темно коричневого кольору (ліжко, шафа, комод, дві тумби); шафа-купе в коридорі світлого кольору із дзеркальними дверима по центру; кухонний меблевий гарнітур світло персикового кольору із вмонтованою побутовою технікою: холодильником, умивальником, газовою плитою, газовим котлом, мікрохвильовою піччю; два кухонних столи (один із них розкладний) та стільці; пральна машина; меблі для ванної кімнати; три плазмових телевізори; диван розкладний кутовий м`який темно-коричневого кольору для вітальні; крісло м`яке розкладне світло-коричневого кольору; столик журнальний жовтого кольору.

В задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 19 березня 2019 року у справі за №607/27010/18 та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач не надав будь-які докази на підтвердження існування майна на яке просить накласти арешт, а також ідентифікацію даного майна, що унеможливлює суд належним чином переконатися у його наявності та навести у судовому рішенні відповідну його конкретизацію.

Також, при винесені ухвали суд першої інстанції, жодним чином не обґрунтував прийняте ним рішення та не навів, яким же чином незабезпечення позову призведе до унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, та не навів жодних аргументів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

ОСОБА_2 не подала відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Рубінський В.М. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Магдич О.О. апеляційну скаргу не визнала, вважаючи ухвалу законною та обґрунтованою, оскільки між сторонами існує майновий спір, позивачка позбавлена можливості користуватись спірною квартирою та майном, тому буде загроза утруднення виконання винесеного рішення суду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

З такою позицією погоджується і колегія суддів.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в тому числі: спальний меблевий гарнітур з дуба темно коричневого кольору (ліжко, шафа, комод, дві тумби); шафа-купе в коридорі світлого кольору із дзеркальними дверима по центру; кухонний меблевий гарнітур світло персикового кольору із вмонтованою побутовою технікою: холодильником, умивальником, газовою плитою, газовим котлом, мікрохвильовою піччю; два кухонних столи (один із них розкладний) та стільці; пральна машина; меблі для ванної кімнати; три плазмових телевізори; диван розкладний кутовий м`який темно-коричневого кольору для вітальні; крісло м`яке розкладне світло-коричневого кольору; столик журнальний жовтого кольору, яке придбане під час спільного проживання із відповідачем.

На обґрунтування виду забезпечення позову ОСОБА_2 посилалася на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення в частині поділу наведеного рухомого майна, оскільки воно перебуває у користуванні ОСОБА_1 та знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , доступ до якої на даний час у неї відсутній.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову №9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Пунктом 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці першому п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на недоведеність підстав забезпечення позову є безпідставними, з огляду на його заперечення щодо набуття спірного рухомого майна за час шлюбу та наявності спору, що виник між сторонами.

Не обґрунтованими є доводи апелянта про те, що в ухвалі суду не зазначено будь - яких ознак, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, оскільки в оскаржуваній ухвалі суду зазначені вид майна, його кількість, певні якісні ознаки.

Доводи про те, що заявником не підтверджено належними та допустимими доказами, що майно, на яке просить накласти арешт, знаходиться саме в квартирі АДРЕСА_1 , не є підставою для відмови у забезпечені позову. Представником відповідача не заперечується факт не проживання позивачки у спірній квартирі на даний час.

Також, не заслуговують на увагу посилання апелянта про невідповідність висновків суду та порушення судом норм процесуального права, оскільки висновки суду про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову не спростовують.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо оцінки доводів заявника.

Виходячи з викладеного, встановивши, що між сторонами дійсно виник спір з приводу спільного сумісного майна подружжя, про поділ якого заявлений позов і перебуває на розгляді у суді; позивачка не проживає в спірній квартирі, позбавлена можливості користуватись майно і перевіряти його наявність, враховуючи співмірність вжитих заходів забезпечення із заявленими позовними вимогами та приймаючи до уваги, що невжиттям заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про правомірність постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про накладення арешту на оспорюване майно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

За положенням п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків