П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-3848 Головуючий у1-й інстанції - Бортницька В. В.

Унікальний №757/55453/18-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,-

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 пред'явив позов в суд до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ст. 186 ЦПК України.

Не погоджуючись з таким вирішенням питання, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до районного суду для продовження розгляду (а.с.50-58).

Відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи у визначений судом строк не подали.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_4, ОСОБА_5 не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явились, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника позивача, адвоката Калитаєва В. В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі з тих підстав, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції виходив з такого. Оскільки позивач ставить вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики, який укладений на території Російської Федерації та умовами якого передбачено вирішення питань, що не врегульовані договором, застосовується право країни позикодавця.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись враховуючи наступне.

Як убачається з матеріалів справи, громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 пред'явив позов в суд до громадян України ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за Договором позики від 18 листопада 2013 року у розмірі 5 615 404 грн 10 коп. (а.с.4-12).

Відповідно до положень ч.1 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Верховна Рада України 10 листопада 1994 року ратифікувала Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція), підписану від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року.

На даний час Конвенція набула чинності для: Республіки Бєларусь; Республіки Узбекистан; Республіки Казахстан; Російської Федерації; Республіки Вірменія; Республіки Таджикистан; України; Киргизької Республіки; Республіки Молдова; Республіки Азербайджан; Грузії; Туркменистан.

За змістом ч.1 ст.20 Конвенції позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони.

За правилом п.2 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Згідно з ч.1 ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

З позовної заяви убачається, що позивач пред'явив позов в Печерський районний суд м. Києва за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_5, що територіально знаходиться в Печерському районі м. Києва.

За встановлених обставин, висновки районного суду про те, що даний спір не відноситься до юрисдикції загальних судів України у зв'язку з чим відсутні підстави для відкриття провадження у справі, не відповідають обставинам справи, а також положенням матеріального та процесуального права.

Крім того, висновок районного суду про те, що Договір позики містить пряму вказівку на застосування до правовідносин, що не вирішені Договором позики, норм права Російської Федерації, не має правового значення при вирішенні питання територіальної юрисдикції (підсудності) та предметної і суб'єктної юрисдикції, оскільки знаходиться у площині застосування норм права при вирішенні спору по суті.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома