Справа № 161/3341/19
Провадження № 2/161/1554/19
У Х В А Л А

11 липня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Петрової В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, про стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2019 року на адресу суду надійшов вказаний позов.

Як підставу позову позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано незаконним положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій. Позивач зазначає, що у період з 01 січня 2015 року по 27 лютого 2018 року з її пенсії неправомірно, на її думку, відрахували 50 774,42 грн. пенсії в якості податку, а тому, на підставі ст.ст.1166, 1173, 1175 ЦК України вона просить суд їх стягнути з Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та встановлено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у письмовому відзиві на позов просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 не має зворотньої дії у часі.

З аналогічних мотивів просить суд відмовити у задоволенні позову і третя особа.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід зупинити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 06 лютого 2002 року отримує пенсію за вислугу років та перебуває на пенсійному обліку у третьої особи (а.с.19).

Як слідує з довідки №2137 від 19 лютого 2019 року, яка видана третьою особою, за період з 01 січня 2015 року по 27 лютого 2018 року з її пенсії відрахували 50 774,42 грн., з яких податок на доходи фізичних осіб за ставкою 15% - 10 542,86 грн., податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18% - 36 007,24 грн., військовий збір 4 224,32 грн. (а.с.21-22).

Відповідно до абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Позивач вважає, що саме у зв`язку із визнання неконституційним підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, вона має право на відшкодування їй матеріальної школи на підставі ст.1175 ЦК України.

Одночасно, судом встановлено, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у цивільній справі №686/23445/17, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна судова адміністрація України, про відшкодування збитків, завданих прийняттям неконституційного акта.

Як слідує з тексту цього судового рішення, предметом спору у цивільній справі №686/23445/17 також були вимоги на підставі ст.1175 ЦК України про відшкодування шкоди, яка завдана неконституційним нормативним актом.

Однак у вказаній справі був інший предмет спору безпідставне, на думку позивача, недоотримання частину заробітної плати за період з 01 січня по 31 травня 2008 року у вигляді надбавки за вислугу років судді, яка мала бути обрахована від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а не із розміру посадового окладу.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у даному випадку підсудний адміністративним судом за ознакою проходження позивачем публічної служби, а фактична кваліфікація позивачем цих сум як збитків не змінює їх правову природу та сутність спору.

Вирішуючи питання про можливість застосування вказаного правового підходу до розглядуваної справи, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як слідує зі змісту позову, позивач фактично просить суд стягнути суми пенсії, які, на її думку були неправомірно невиплачені органом Пенсійного фонду України у зв`язку з утриманням податку на доходи фізичних осіб.

Суд зауважує, що як відносини з приводу виплати пенсії, так відносини з приводу утримання податків та зборів, є публічно-правовими та не мають ознак приватно-правових. Цей спір, фактично, є між фізичною особою та суб`єктами владних повноважень органом Пенсійного фонду України, органом Казначейства та/або органом ДФС України.

Зазначення позивачем про те, що вона вважає заявлені до стягнення суми саме шкодою, а не невиплаченою пенсією, не змінює правову природу спору, який виник між сторонами, і цей спір, з огляду на характер стягуваних сум, є саме публічно-правовим, а не приватно-правовим.

Положення частини п`ятої статті 21 КАС України у даному випадку не застосовуються, оскільки пред`явлені вимоги не є шкодою, а є сумами невиплаченої пенсії, тобто мають іншу правову природу.

Такий підхід, на переконання суду, узгоджується з правовою позицією, яка висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у цивільній справі №686/23445/17, у якій підстава позову була аналогічна.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження у цивільній справі слід закрити на підставі п.1. ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, про стягнення шкоди.

Роз`яснити позивачу, що дані вимоги підсудні суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений

та підписаний 11 липня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк