КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа №760/21992/17-ц

провадження № 22-ц/824/1235/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівМузичко С.Г., Рубан С.М.,
за участю секретаря судового засідання учасники судового засідання: апелянт Потапьонок К.В., ОСОБА_5,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року /суддя Шереметьєва Л.А. /

у справі за позовом ОСОБА_6 до Державного концерну «Укроборонпром», Первинної профспілкової організації «Укроборонпром» про встановлення нікчемності частини правочину, визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами:

- встановити нікчемність частин Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державного концерну «Укроборонпром» на 2012-2015 роки з моменту укладання договору, а саме:

а/ пункт 5.2 Колективного договору наступного змісту: «Список професій і посад Концерну для яких застосовується ненормативний робочий день визначається у Додатку 1 до цього Договору» повністю;

б/ абзац 5 п. 5.8 Колективного договору наступного змісту: «Тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем керуючись ст. 8 Закону України «Про відпустки»;

в/ Додатку №1, що є невід'ємною частиною Колективного договору, під назвою «Список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром», для яких застосовується ненормований робочий день», повністю.

- визнати недійсними з моменту укладання Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державного концерну «Укроборонпром» на 2012-2015 роки нікчемні частини цього договору;

- застосувати наслідки недійсності нікчемних частин Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державного концерну «Укроборонпром» на 2012-2015 роки шляхом зобов'язання Державного концерну «Укроборонпром» та Первинної профспілкової організації «Укроборонпром» забезпечити розміщення інформації про нікчемність окремих частин Колективної угоди у засобах масової інформації.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 15.08.2018 року позов задоволено. Встановлено нікчемність частин Колективного договору на 2012-2015 роки, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Державного концерну «Укроборонпром» з моменту його укладення, а саме:

-п.5.2 наступного змісту: «Список професій і посад Концерну, для яких застосовується ненормований робочий день, визначається в Додатку №1 до цього договору» повністю;

-абзац 5 пункту 5.8 наступного змісту: «тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем, керуючись статтею 8 Закону України « Про відпустки»;

-Додаток №1 до Колективного договору під назвою «Список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром», для яких застосовується ненормований робочий день» повністю.

Визнано недійсними частини Колективного договору на 2012-2015 роки, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Державного концерну «Укроборонпром», а саме:

-п.5.2 наступного змісту: «Список професій і посад Концерну, для яких застосовується ненормований робочий день, визначається в Додатку №1 до цього договору» повністю;

-абзац 5 пункту 5.8 наступного змісту: «тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем, керуючись статтею 8 Закону України « Про відпустки»;

-Додаток №1 до Колективного договору під назвою «Список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром», для яких застосовується ненормований робочий день» повністю.

Зобов'язано Державний концерн «Укроборонпром» та Первинну профспілкову організацію Державного концерну «Укроборонпром» розмістити інформацію про нікчемність п.п.5.2, абзацу 5 пункту 5.8 та Додатку №1 до Колективного договору на 2012-2015 роки, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Державного концерну «Укроборонпром», на офіційному веб-сайті Державного концерну «Укроборонпром». /а.с. 139-144/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, ухваливши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині не залучення трудового колективу ДК «Укроборонпром» в особі ради трудового колективу, якими було підписано колективний трудовий договір. Первинна профспілкова організація ДК «Укроборонпром» не існувала на момент укладення колективного договору. Також не було залучено в якості третіх осіб працівників ДК «Укроборонпром», зокрема і колишніх, оскільки на їх права впливає рішення у справі. В частині неповного з'ясування обставин справи, зазначав, що надурочні роботи та надання додаткової відпустки за особливі умови праці працівникам з ненормованим робочим днем не є тотожними. Закріплена у колективному договорі позиція щодо компенсацій, жодним чином не погіршує умови праці, не встановлює дискримінаційних підходів та відповідає вимогам трудового законодавства та спеціального ЗУ «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі». Окрім того, позивачем не надано доказів фактів праці понад 40-годинний робочий час на тиждень, а отже і порушення його прав.

Представник Первинної профспілкової організації «Укроборонпром» - Левченко М.А. у встановленому порядку подав пояснення щодо апеляційної скарги, в яких посилався на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Вказував, що позивачами вірно було визначено Первинну профспілкову організацію «Укроборонпром» належним відповідачем по справі. Вважає, що ОСОБА_5 не є особою, яка має право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки він більше трьох років не працює в Концерні, дія Колективного договору на нього не розповсюджується, а оскаржене рішення не впливає на його законні права та інтереси.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, який з'явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

Судом встановлено, що 13.04.2012 року між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» був укладений колективний договір на 2012 - 2015 роки, який був схвалений Загальними зборами трудового колективу Державного концерну «Укроборонпром». /а.с. 11-21/

Пунктом 5.2 колективного договору визначено список професій і посад Концерну, для яких застосовується ненормований робочий день, який визначається у Додатку 1 до цього договору. /а.с. 18/

Згідно з абзацом 5 п. 5.8 Колективного договору: «Адміністрація надає за письмовою заявою працівника додаткову оплачувану відпустку тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем, керуючись ст. 8 Закону України «Про відпустки». /а.с. 18-19/

В Додатку 1 до колективного договору наведено список професій і посад ДК «Укроборонпром», для яких застосовується ненормований робочий день. /а.с. 22/

Також, загальними зборами працівників ДК «Укроборонпром» протоколом від 13.04.2012 року затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку ДК «Укроборонпром». /а.с. 23-31/

19.05.2016 року протоколом установчих зборів Первинну профспілкову організацію «Укроборонпром» було вирішено здійснити дії з реєстрації вказаного профспілкового органу. /а.с. 132-136/

Відповідно до наказу № 164-00 від 04.09.2017 року, позивача ОСОБА_6 було призначено на посаду головного спеціаліста департаменту безпеки ДК «Укроборонпром». /а.с. 131/

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався нормами ст. 19 Конституції України, згідно якої правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; ч. 1 ст. 12 КЗпП України, якою передбачено, що колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони; ст. 16 КЗпП України, відповідно до якої умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними; ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди», яка вказує, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали; ст. 50 КЗпП України, яка визначає, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень; ч.1 ст.21 КЗпП України, відповідно до якої трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін; ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства; ст. 217 ЦК України, відповідно до якої недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини; ч. 1 ст. 236 ЦК України, яка визначає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Встановивши, що приведені частини укладеного позивачем колективного договору дійсно порушують його права, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про колективні договори і угоди», колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Як вбачається із матеріалів справи та долучених до них доказів, колективний договір був укладений 13.04.2012 року між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012 - 2015 роки і вказана обставина не оскаржена жодним з учасників справи.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Вказаний колективний договір містить Додаток 1, в якому врегульовано питання до яких професій і посад застосовується ненормований робочий день.

За змістом ст. 3 ЗУ «Про колективні договори і угоди», колективний договір має укладатися між роботодавцем та одним або кількома профспілковими органами, а за відсутності таких органів представниками працівників трудового колективу.

Як зазначалось неодноразово, на момент укладання колективного договору не було створено профспілкових органів, тому він укладався між ДК «Укроборонпром» та уповноваженими працівниками трудового колективу.

Тобто, для всебічного з'ясування усіх обставин справи слід було б залучити до розгляду справи саме уповноважених працівників трудового колективу, які безпосередньо підписували колективний договір, а не Первинну профспілкову організацію «Укроборонпром», яка на момент виникнення правовідносин не існувала.

Також, за змістом ст. 16 КЗпП України та ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди», умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними і їх забороняється включати до договорів і угод.

Відповідно до вимог законодавства, а саме ст. 50 КЗпП України, п. 5.1. колективного договору та Правилами внутрішнього трудового розпорядку встановлено 40-годинну тривалість робочого часу на тиждень, 5-денний робочий тиждень, з графіком, який є обов'язковим для усіх працівників.

Разом з тим, особливості діяльності ДК «Укроборонпром» пов'язані із забезпеченням обороноздатності держави та відповідно до п. 5.2. колективного договору передбачають для конкретно визначених професій і посад працівників, наведених в Додатку 1, ненормований день.

П. 5.8. вказаного колективного договору передбачає компенсацію у вигляді додаткової щорічної відпустки тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем у відповідності до ст. 8 ЗУ «Про відпустки».

Отже, надання додаткової відпустки за особливі умови праці працівникам з ненормованим робочим не можна вважати погіршенням умов праці та оскаржені пункти колективного договору не встановлюють дискримінаційних підходів та відповідають вимогам трудового законодавства та спеціального ЗУ «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі».

Відповідно до наказу № 164-00 від 04.09.2017 року, позивача ОСОБА_6 було призначено на посаду головного спеціаліста департаменту безпеки ДК «Укроборонпром». У встановленому порядку він ознайомився із вказаним наказом та положеннями колективного договору, а отже погодився їх виконувати у визначеному законом порядку.

Крім того, вказаний колективний договір був укладений на 2012-2015 роки, позивач був призначений до роботи у ДК «Укроборонпром» у 2017 році, тобто вже після затвердження умов оскарженого договору.

Відповідно до ст. 9 «Про колективні договори і угоди» колективний договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі. Після закінчення строку дії колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором.

Отже, на момент прийняття на роботу позивача діяв колективний договір, укладений 13.04.2012 року між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012 - 2015 роки, який сторонами цього договору не переглядався, а тому оскарженню працівниками прийнятими на роботу після 2012 року не підлягає.

Також, слід зазначити, що Первинна профспілкова організація з моменту створення 19.05.2016 року і до розгляду справи по суті, умови дійсного колективного договору також не оскаржувала.

Крім того, апелянт посилається на те, що не було залучено до розгляду справи і колишніх працівників ДК «Укроборонпром», одним з яких є ОСОБА_5

Колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 відносно того, що оскаржене рішення безпосередньо стосується його прав та інтересів на підставі наступного.

Відповідно до відомостей, які містяться у копії трудової книги ОСОБА_5, він дійсно працював у ДК «Укроборонпром» з 1303.2012 року по 16.02.2015 року на різних посадах та був звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. /а.с. 185-188/

Оскаржене рішення вирішує питання надання додаткових відпусток та здійснення виплат (компенсацій) за невикористані відпустки при звільненні працівників ДК «Укроборонпром».

Апелянт на підтвердження свої доводів апеляційної скарги також вказував, що йому при звільненні не було виплачено передбачені колективним договором виплати за невикористану додаткову відпустку.

Отже, від вірного встановлення усіх обставин справи та прийнятого рішення по справі прямо залежить здійснення його права на вказані виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Стягненню підлягають судові витрати пов'язані із розглядом справи у суді апеляційної інстанції з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в розмірі 1 057 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. ч. 1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2018 року - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 25 серпня 2018 року -скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Державного концерну «Укроборонпром», Первинної профспілкової організації «Укроборонпром» про встановлення нікчемності частини правочину, визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності - відмовити.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_6 /АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1/ на користь ОСОБА_5 АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2/ судові витрати в розмірі 1 057 грн. 20 коп.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: