ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/66/16-ц Номер провадження 22-ц/814/337/19Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - судді - Одринської ТВ.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання громадян такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірним будинком. 29 квітня 2016 року, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 з одночасним зняттям його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову вказано, що вона є одноосібним власником спірного будинку, в якому відповідач був прописаний без її згоди,що порушує її права як власника майна.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року позовні вимоги - задоволено .

Позбавлено ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, яким є житловий будинок по АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_3 таким, що підлягає зняттю з реєстрації в житловому будинку по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не є членом сім'ї позивача, між сторонами будь - які угоди про порядок та умови користування житловим будинком не укладались, факт реєстрації ОСОБА_3 в квартирі позивача перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню нею, що є порушенням права власності ОСОБА_2

Не погодившись із вказаним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що він зареєстрований у спірному будинку на законних підставах, а саме: на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори від 28.01.1986 року. Враховуючи те,що його батько - ОСОБА_4, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, був співвласником спірного будинку, вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що будинок, у якому 47/75 частини будинку, належала померлому батьку відповідача, було зруйновано та побудовано новий, тому право власності останнього припинилося з дня знесення будинку.

Крім того, з 2008 року вона є одноосібним власником, побудованого нею будинку, однак померлий ОСОБА_5 жодних претензій до неї не пред'являв.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач стала власником 28/75 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16 червня 1978 року. Також, співвласником вищевказаного будинку був ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори 28.01.1986 р, відповідно до якого останньому належало 47/75 частин вказаного будинку.

Відповідно до ст.349 ЦК право власності на майно припиняється в разі його знищення.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 1990 року ОСОБА_2, відповідно до рішення № 168 Виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області надано дозвіл на будівництво нового будинку замість старого, який дозволено розібрати / а.с. 57/.

Рішенням виконкому Хорольської міської ради № 47 від 20.02.2007 року затверджено акт про закінчення будівництва і ведення в експлуатацію індивідуального домоволодіння ОСОБА_2.

11 червня 2008 року Виконавчим комітетом Хорольської міської ради ОСОБА_2 видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 / а.с. 66, 67/.

Відповідно до довідки № 13 від 12.02.2019 року, виданої КП « Лубенське МБТІ» житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстрований 11.06.2008 року в реєстровій книзі № 3, реєстровий 888 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності. Старий житловий будинок « А» та сарай « Б» за адресою: АДРЕСА_1 - знесені. 47/75 частини старого житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори 28.01.1986 р. за реєстровим № 2-479 та зареєстровано станом на 29.12.2012 р. в КП « Лубенське МБТІ» 28.02.1986 р. в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 888.

Як вбачається з заяви про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_3 зареєстрований у спірному житловому будинку 22 серпня 2012 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого його батьку ОСОБА_5 28.01.1986 року / а.с. 70/.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи те, що на даний час ОСОБА_2 є одноосібним власником спірного житлового будинку, відповідач був зареєстрований без її згоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо його правомірної реєстрації, оскільки частина спірного будинку належала його померлому батьку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що старий будинок був знищений, позивач звела новий за власні кошти, будь - яких претензій колишній власник ОСОБА_5 позивачу, за своє життя, не пред'являв.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що він зараз оформлює свої спадкові права після батька, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, проте обґрунтованих та достовірних доказів, що спірний будинок входить до спадкової маси не надав, тому дані обставини, колегією суддів не враховується.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, на день смерті ОСОБА_4 належне майно за адресою: АДРЕСА_1 було знищено та його право власності на нього припинено. Питання відшкодування вартості належної йому на той час частки ним за життя не ставилось. З 2008 року право власності на новостворений об'єкт нерухомості належить одноособово позивачу.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

Судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль