Провадження №2/389/1085/18
Рішення

(заочне)

іменем України

21 лютого 2019 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знамянка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить договір дарування житлового будинку №37 по вул.Горького в с.Петрове Знамянського району Кіровоградської області, укладений 20.03.2004 між нею, як дарувальником, та ОСОБА_2, як обдаровуваним, та посвідчений 20.03.2004 приватним нотаріусом Знамянського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 за реєстровим №297, визнати недійсним.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей будинок є її єдиним житлом. Вона вже особа похилого віку, внаслідок вікових хвороб мала та на даний час має потребу в сторонньому догляді та піклуванні. Її онук ОСОБА_2 запропонував доглядати її та надавати матеріальну допомогу, взамін на таку допомогу вона повинна була переписати на його ім'я належний їй будинок по вул.Горького,37 в с.Петрове Знамянського району Кіровоградської області. На підтвердження цих намірів вона 20.03.2004 у приватного нотаріуса Знамянського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 підписала договір дарування житлового будинку, за яким подарувала ОСОБА_2 вказаний житловий будинок. Підписуючи даний договір, вона вважала, що забезпечила свою старість та отримала можливість користуватися допомогою ОСОБА_2 Після дарування будинку в її житті нічого не змінилося, жила вона лише на свою пенсію та самостійно сплачувала з неї комунальні послуги за будинок, в якому проживала. ОСОБА_2 деякий час дійсно допомагав їй, іноді приїздив та привозив продукти харчування, порався по двору. Однак, ніхто крім неї в будинку не проживав, спроб вселитися не вчиняв, за адресою вказаного житлового приміщення відповідач тривалий час не реєструвався, комунальних послуг не сплачував. Після реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за вказаною вище адресою, він все одно комунальні послуги не сплачував, не проживав, на неодноразові прохання відремонтувати будинок не реагував. Тобто, фактично передання спірного будинку не відбулося. Зв'язок та спілкування з ОСОБА_2 припинилося з липня 2018 року, на телефонні дзвінки він повідомляє, що приходити та надавати допомогу не має змоги. Оскільки будь-яка допомога та навіть обіцянки надати допомогу з боку ОСОБА_2 припинилися, вона вирішила звернутися до суду з метою визнання недійсним договору дарування будинку. З цією метою вона звернулася до адвоката, який роз'яснив їй різницю між договором дарування та договором довічного утримання. У звязку з тим, що вона помилково на підставі похилого віку та юридичної неграмотності вважала, що підписує договір довічного утримання, наразі з боку ОСОБА_2 допомогу вона перестала отримувати, особисто ОСОБА_2 навіть не обіцяє їй допомагати, також той факт, що будинок є її єдиним житлом та потребує ремонту, який вона самостійно не в змозі зробити, до того ж фактичної передачі будинку не відбулося, а також той факт, що на даний час вона продовжує проживати в зазначеному будинку та потребує догляду, вважає доцільно звернутися до суду з даним позовом для того, щоб вона могла заповісти будинок людині, яка догляне її в старості.

Позивачка в судове засідання не зявилася, надавши заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не з'явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив та відзив не подав. Згідно з ухвалою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.02.2019, розгляд справи проводиться заочно.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З паспортних даних та довідки від 28.11.2018 №1224 вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4, 15-а). Згідно з довідкою Знамянської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини, ОСОБА_1 перебуває на обліку лікаря терапевта з діагнозом деформуючий остеоартроз колінних суглобів, НРС ІІІ стадія, катаракта обох очей (а.с.16).

Договір дарування житлового будинку від 20.03.2004, посвідчений 20.03.2004 приватним нотаріусом Знамянського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 за реєстровим №297, реєстраційне посвідчення від 21.06.2004 та технічний паспорт свідчать про те, що ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по вул.Горького,37 в с.Петрове Знамянського району Кіровоградської області подарувала ОСОБА_2 та за ним на даний час зареєстровано право власності на нього (а.с.7, 9, 10-12).

Згідно з довідкою від 28.11.2018 №1223, ОСОБА_2 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, але за даною адресою не проживає (а.с.15).

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з частинами 1-5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Суд вважає встановленим факт відсутності волевиявлення позивачки під час укладення нею договору дарування будинку, який є її єдиним житлом. Позивачка, як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання й укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем.

Наявність помилки щодо правової природи правочину неправильного сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивачки; її стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження проживання позивачкою в спірному будинку після укладення договору дарування.

Відсутність в особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, всупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини 3 статті 203 та статті 229 ЦК України.

З огляду на те, що позивачка, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання, волевиявлення позивачки не відповідало її внутрішній волі, мала місце помилка щодо правової природи правочину, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 989 грн. 98 коп.

На підставі викладеного, ст.ст.203, 229, 717 ЦК України, керуючись ст.ст.141, 223, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, задовольнити.

Договір дарування житлового будинку №37 по вул.Горького в с.Петрове Знамянського району Кіровоградської області, укладений 20.03.2004 між ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, як дарувальником, та ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, як обдаровуваним, та посвідчений 20.03.2004 приватним нотаріусом Знамянського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_3 за реєстровим №297, визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, сплачений судовий збір у розмірі 989 (девятсот вісімдесят девять) грн. 98 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4