ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 727/5787/18

провадження № 22-ц/822/76/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Собчук І.Ю.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, заінтересована особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з ним,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та його вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з ним.

Обґрунтувючи позовні вимоги посилалися на те, що їх син ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, з 25 вересня 2015 року по 17 серпня 2017 року. Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився син ОСОБА_7, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю.

ОСОБА_3 тривалий час перешкоджає їм зустрічатися з онуком, спілкуватися з ним, приймати участь у його вихованні, в зв'язку з чим вони зверталися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні малолітнього онука.

Просили суд: зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати їм - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7, у вигляді систематичних побачень з ним щосереди з 10 год. до 13.30 год., щоп'ятниці з 10 год. до 13.30 год. та щонеділі з 10 год. до 13.30 год.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено спосіб участі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді систематичних побачень з онуком щовівторка з 17:30 год. до 20:00 год. та щосуботи з 17:30 год. до 20:00 год., в присутності його матері ОСОБА_3

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що позивачами не надано доказів того, що відповідачкою чиняться перешкоди в спілкуванні з онуком. Суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що між позивачами та відповідачкою склалися неприязні стосунки, які створюють різного роду конфліктні ситуації, що може нести шкоду внутрішньому та емоційному стану дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважають, що суд першої інстанції ухвалив законне та обгрунтоване рішення.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що дід і баба мають право на спілкування з онуком, брати участь у його вихованні та визначив спосіб участі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7, у вигляді систематичних побачень з онуком щовівторка з 17:30 год. до 20:00 год. та щосуботи з 17:30 год. до 20:00 год., в присутності його матері ОСОБА_3

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що згідно з пунктами 1,4 статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Встановлено, що з 25 вересня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає разом із матір'ю.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є відповідно дідом та бабою ОСОБА_7

ОСОБА_3 перешкоджає діду та бабі у спілкуванні з онуком.

Як вбачається з Інформації про результати психодіагностичного обстеження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, № 01-34/1360 від 14 червня 2018 року, здійсненого методистом психологічної служби міського методичного центру закладів освіти управління освіти Чернівецької міської ради ОСОБА_8, виходячи з вікових особливостей дитина потребує стабільності, дотримання звичних правил виховання, можливість отримувати психологічний захист, який задовольняє мати. Для збереження психологічного здоров'я хлопчика варто забезпечити присутність матері при зустрічах, оскільки вона є стабілізуючою та підтримуючою фігурою для дитини (а. с.35).

Згідно висновку органу опіки та піклування №01/02-24/2255 від 07 вересня 2018 року «Про способи участі ОСОБА_1, ОСОБА_5 у вихованні малолітнього ОСОБА_7.», орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради, вважає за доцільне визначити способи участі у вихованні і встановити порядок побачення громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 із онуком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 60).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 серпня 2018 року № 424/17 «Про надання висновку органу опіки та піклування щодо участі ОСОБА_1, ОСОБА_5 у вихованні малолітнього ОСОБА_7.», а саме, в дні і години за домовленістю із матір'ю дитини та в її присутності (а.с. 65).

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав до виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно із ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сімї:дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше звязки між близькими родичами, наприклад між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання онука.

Отже, встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні діда і баби з онуком, врахувавши вік дитини, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що дід і баба мають право на спілкування з онуком та участь у його вихованні.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із рішенням суду про задоволення позовних вимог в частині визначення способу участі ОСОБА_5, ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7, у вигляді систематичних побачень з онуком - два рази на тиждень, щовівторка та щосуботи з 17:30 годин до 20:00 годин, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 січня 2018 року визначено спосіб участі ОСОБА_6 в спілкуванні та вихованні сина у вигляді систематичних побачень щосереди з 10 год. до 13.30 год., щопятниці з 10 год до 13.30 год та щонеділі з 10 год до 13.30 год.

Із графіку занять дитини, який наданий відповідачкою в суді першої інстанції вбачається, що дитина у понеділок та четвер відвідує розвиваючі заняття, у вівторок та п'ятницю - уроки англійської мови, в середу та суботу- басейн.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

За відсутності виключних обставин, які б могли свідчити про те, що особисте спілкування батька, діда і баби дитини між собою суперечить інтересам дитини, встановлення такого обмеження є порушенням не лише прав батька, діда і баби, а і самої дитини. Вказане підтверджується також рішеннями Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року).

Отже, враховуючи рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 січня 2018 року, яке набрало законної сили, щодо надання побачень батька із сином- три рази на тиждень, оскаржуване рішення суду, згідно якого діду та бабі надано побачення з онуком - два рази на тиждень, щовівторка та щосуботи з 17:30 годин до 20:00 годин, щільний графік занять дитини, при цьому, зважаючи на вік дитини (який не дозволяє на тривалий час відривати її від матері), що фактично обмежуватиме можливість матері, відповідачки по справі, спілкуватися зі своєю дитиною та займатись її належним вихованням впродовж тривалого часу, що в свою чергу порушує право дитини на перебування з мамою протягом тривалого часу, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині визначення способу участі ОСОБА_5, ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7, у вигляді систематичних побачень з онуком змінити, виключивши з абзацу 3 резолютивної частини рішення слова та цифри щовівторка з 17:30 годин до 20:00 годин.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував ту обставину, що між сторонами склалися напружені стосунки, які негативно впливають на апелянта та стан дитини, оскільки в даному випадку вирішується спір про можливість спілкування баби та діда з онуком, а не з'ясовуються стосунки між сторонами по справі. В даному випадку суд повинен керуватись виключено інтересами дитини, яка має право на побачення та спілкування з дідом та бабою, яке відповідає вимогам закону, і узгоджується з інтересами малолітньої дитини, що підтверджується матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта щодо не вчинення ним перешкод позивачам в спілкуванні з онуком, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не визнавала, домовленості між сторонами з питань участі діда та баби у вихованні онука не досягнуто. Апелянт фактично заперечує право позивачів на спілкування з онуком, що є неприпустимим. Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просила рішення суду першої інстанції скасувати і в задоволенні позову відмовити, що свідчить про її небажання спілкування позивачів з онуком.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що ОСОБА_6, який є батьком дитини, сплачує аліменти у розмірі 1300 гривень, і зазначена сума коштів є недостатньою для створення повноцінних умов для життя та розвитку дитини, оскільки в даному спорі не вирішується питання про матеріальне забезпечення батьком свого сина, а йдеться про право діда і баби на виховання онука та усунення перешкод в наданні побачень та зустрічей з ним баби та діда.

Посилання апелянта на сімейну сварку, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правовпорушення за дрібне хуліганство відносно ОСОБА_1, жодним чином не спростовує висновок суду оскаржуваного рішення в частині часткового задоволення позову, даний факт не суперечить праву діда та баби на участь у вихованні онука, а також не вказує на те, що спілкування позивачів з онуком суперечить інтересам останнього.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи по суті спору зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст. ст.374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 жовтня 2018 року в частині визначення способу участі ОСОБА_5, ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляди систематичних побачень з онуком змінити.

Виключити з абзацу 3 резолютивної частини рішення слова та цифри щовівторка з 17:30 годин до 20:00 годин.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повної постанови - 21 лютого 2019 року.

Головуючий (підпис) М.І. Кулянда

судді: (підпис) Н.Ю. Половінкіна

(підпис) О.О.Одинак

З оригіналом згідно: