Справа № 428/4882/13-ц
Провадження № 22-ц/810/26/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Єрмакова Ю.В. (суддя-доповідач)

суддів - Луганської В.М., Назарової М.В..

за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Луганського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області (суддя Александрова Н.В.)

від 31 січня 2014 року

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - Борівська селищна рада Луганської області, Одеська міська рада

третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7»

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Борівської селищної ради Луганської області та Одеської міської ради, за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел - 7» про визнання права власності у порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 , з яким вона мала одного батька, але різних матерів. Матір ОСОБА_3 померла ще в його дитинстві, тому його виховував їх батько разом з нею. ОСОБА_3 проходив військове навчання в м. Одеса, з часом став мешкати в м. Одеса, де служив на Чорноморському флоті. У 1971 році він придбав домоволодіння в АДРЕСА_1 , передавши цей будинок в її користування, а вона почала в ньому жити. В 1998 році ОСОБА_3 вийшов на пенсію і переїхав мешкати в належне йому домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , де вони жили разом. За час спільного проживання вони покращили домоволодіння, збудували нові господарські будівлі, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

20.01.2013 року ОСОБА_4 поїхав до м. Одеси отримати пенсію, але ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер, не залишивши після себе заповіту, хоча в бесідах заповідав усе майно на випадок своєї смерті їй. Вона самостійно поховала ОСОБА_3 в м. Одесі за власні кошти. Інших спадкоємців у померлого немає.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , та квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 .

Оскільки вона протягом 15 років мешкала разом з ОСОБА_3 однією сім`єю, то вважає, що фактично прийняла спадщину після померлого, однак оформити спадщину вона не має можливості, оскільки домоволодіння, яке придбав її брат мало адресу АДРЕСА_1 , а з часом було змінено адресу домоволодіння на АДРЕСА_1 , при цьому документація, яка б підтверджувала цей факт, не збереглася, як і немає правовстановлюючого документу на це домоволодіння. Що стосується квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , то ця квартира була придбана ОСОБА_3 в кооперативі шляхом виплати пайових внесків, але до моменту смерті він належним чином її не оформив, що у теперішній час також перешкоджає її оформленню, так як на ім`я ОСОБА_3 відсутній правовстановлюючий документ, підтверджуючий його право власності на квартиру.

З урахуванням наведеного, просила суд визнати за нею право власності на зазначене майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Севєродонецького районного суду Луганської області від 31 січня 2014 року позов ОСОБА_2 до Борівської селищної ради Луганської області та Одеської міської ради, за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел - 7» про визнання права власності у порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_4 .

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 02 липня 2013 року у цивільній справі № 421/2496/13-ц, судом було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю з 1998 року, тобто більше п`яти років, у АДРЕСА_1 , до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, відповідно до довідки приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу Приходько Л.Г. від 31.01.2014 року спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито за заявою позивача ОСОБА_5 , а з часу відкриття спадкової справи з заявою, окрім останньої, про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався, при цьому строк, протягом якого відповідно до ст. 1270 ЦК України спадкоємець має право подати заяву про прийняття спадини закінчився і тому позивач є єдиним спадкоємцем належного ОСОБА_3 майна на час його смерті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року справа була направлена до суду першої інстанції для усунення недоліків, шляхом ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 січня 2015 року клопотання ОСОБА_5 про залишення без розгляду частини позовних вимог задоволено. Позовна заява ОСОБА_5 до Борівської селищної ради Луганської області та Одеської міської ради, за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел-7» в частині позовних вимог про визнання права власності на об`єкти селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: пасіка, домашні тварини, сільськогосподарський інвентар, який складається з механізмів, які не підлягають обов`язковій державній реєстрації, але мають грошову цінність, грошових вкладів у відділеннях Ощадного банку України в м. Сєвєродонецьку та м. Одесі залишені без розгляду.

Додатковим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 січня 2014 року, вирішено питання про судові витрати, - судові витрати по справі у вигляді судового збору, сплаченого за подання позову до суду та забезпечення позову у сумі 1115 грн., віднесені за рахунок ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду від 31 січня 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначила, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Так, суд безпідставно визнав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали в с. Боброве Луганської області однією сім`єю і це є місцем відкриття спадщини оскільки цей висновок суперечить наявним у справі доказам про реєстрацію і проживання ОСОБА_3 в м. Одесі, а ОСОБА_5 - в м. Первомайську. Крім того, вона - ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 11.11.1976 року. Від цього шлюбу в них народилося два сини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які в подальшому змінили прізвище на « ОСОБА_6 ». Під час шлюбу вона з ОСОБА_3 за сумісні кошти в січні 1991 року повністю сплатили пайовий внесок за квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_3 та жили в цій квартирі сім`єю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» та ст. 22 КпШС УССР, які діяли на той час вказана квартира є сумісною власністю подружжя в рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік раптово помер в м. Одесі, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 04 лютого 2014 року, року виданим ВДАПЦС у м. Одесі. Вона у той час знаходилась у м. Коломна Московської області, і є єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки син ОСОБА_7 відмовився від спадщини на її користь. Згідно договору купівлі-продажу від 22.07.1977 року ОСОБА_3 придбав домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де сусідами були батьки ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 знала, що ОСОБА_3 одружений і має синів, проте з корисливих мотивів приховала від суду той факт, що у померлого є спадкоємці - жінка та діти.

(2) Позиція інших учасників справи

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2015 року було скасовано рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Рішення апеляційного суду було оскаржено у касаційному порядку позивачем ОСОБА_5 і за її касаційною скаргою ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року було скасовано як рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2015 року, так і ухвала того ж суду від 03 листопада 2014 року, якою було поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення та відкрито апеляційне провадження за її скаргою (а.с. 195-196 т.2).

30 листопада 2017 року справа надійшла до Апеляційного суду Луганської області для вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження, можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. В ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року є зазначеним, що саме від з`ясування обставин щодо прийняття ОСОБА_1 спадщини у встановленому законом порядку залежить її право на можливість оскарження рішення суду першої інстанції та звернення до апеляційного суду із апеляційною скаргою. Крім того, в ухвалі касаційної інстанції зазначено і про необхідність наявності підстав для поновлення строку на оскарження, зауважено про те, що безпідставне поновлення строку на оскарження може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 13 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року повернуто скаржнику.

Зазначена ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 статті 292 ЦПК не було доведено суду належними та допустимими доказами своє право на оскарження у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, адже відсутні докази того, що суд вирішив питання про її права та обов`язки - вона не підтверджує суду що вступила у спадок, не дає доказів на підтвердження свого права власності по спірній квартирі.

Не погодившись ухвалою апеляційного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року, ОСОБА_1 оскаржила її в касаційному порядку, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом н орм процесуального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року ухвалу апеляційного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року скасовано та справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

В ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року є зазначеним, що посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_1 , як особою, що не брала участі у справі, не доведено, що судом першої інстанції було вирішено питання про її права та інтереси, оскільки остання не надала доказів на підтвердження прийняття спадщини у встановлений законом строк, правового значення для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження не має, так як заявник, при подачі апеляційної скарги, вказувала, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , на момент його смерті, та спірна квартира є спільним майном подружжя.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 01 грудня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 08 грудня 2017 року справу призначено до розгляду на 13 грудня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10 січня 2018 року задоволено самовідвід судді Яреська А.В., справу у передбаченому ст. 33 ЦПК України порядку розподілено: судді-доповідачу Лозко Ю.П. судді, які входять до складу колегії: Дронська І.О., Карташов О.Ю.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 30 січня 2018 року вирішено звернутись із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу Російської Федерації з питання вручення скаржнику ОСОБА_1 виклику про день судового розгляду в Апеляційному суді Луганської області на 31 жовтня 2018 року на 14 годину 00 хвилин та на резервну дату 30 листопада 2018 року на 14 годину 00 хвилин та зупинено провадження у справі до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано Апеляційний суд Луганської області та утворено Луганський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Луганську область, з місцезнаходженням у містах Луганську та Сєвєродонецьку.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови новоутвореного Луганського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного Луганського апеляційного суду з 03 жовтня 2018 року.

Указом Президента України №297/2018 від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Луганської області переведені на роботу на посаду суддів Луганського апеляційного суду.

В порядку, передбаченому статтею 33, частиною 1 статті 357 ЦПК України згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16 жовтня 2018 року дану справу розподілено: судді-доповідачу Єрмакову Ю.В., судді, які входять до складу колегії: Кострицький В.В., Стахова Н.В.

Відповідно до повторних протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2018 року та 04.12.2018 року дану справу розподілено: судді-доповідачу Єрмакову Ю.В., судді, які входять до складу колегії: Луганська В.М., Назарова М.В..

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року поновлено та справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду на 10 грудня 2018 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду 10 грудня 2018 року зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до Борівської селищної ради Луганської області та Одеської міської ради, за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Вимпел-7» про визнання права власності у порядку спадкування до надходження відповіді від іноземного суду іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року поновлено апеляційне провадження у даній цивільній справі.

Луганським апеляційним судом неодноразово розгляд справи призначався у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, також відповідно до ст. 498 ЦПК України ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 30 січня 2018 року було вирішено звернутись із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу Російської Федерації з питання вручення скаржнику ОСОБА_1 виклику про день судового розгляду в Апеляційному суді Луганської області на 31 жовтня 2018 року на 14 годину 00 хвилин та на резервну дату 30 листопада 2018 року на 14 годину 00 хвилин та ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року було вирішено звернутись із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного суду Російської Федерації щодо вручення скаржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована та проживає на території Російської Федерації за адресою: АДРЕСА_5 , повідомлення про день судового розгляду справи в Луганському апеляційному суді на 13 серпня 2019 року на 10 годину 00 хвилин та на резервну дату 10 вересня 2019 року на 10 годину 00 хвилин.

В ході опрацювання зазначених доручень, Коломенським міським судом Московської області призначались судові засідання на 25 квітня 2018 року, 05 травня 2018 року, 22 березня 2019 року та 22 квітня 2019 року, але ОСОБА_1 не з`являлася у судове засідання для виконання судового доручення про вручення документів, у зв`язку з чим судове доручення повернуто Коломенським міським судом Московської області без виконання.

Наведене свідчить про вжиття судом всіх можливих заходів щодо належного повідомлення скаржника ОСОБА_1 про розгляд її справи судом, проте, знаючи про розгляд справи, остання не виявила будь-якої зацікавленості у належному її розгляді протягом тривалого строку, оскільки апеляційне провадження у справі відкрите 01 грудня 2017 року і передбачений ч. 1 ст. 371 ЦПК України шестидесятиденний строк вже сплинув.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами не допускається.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 повідомлена про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Відповідачі - Борівська селищна рада Луганської області та Одеська міська рада, а також третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Вимпел-7» у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Від Борівської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

У судове засідання з`явились позивач - ОСОБА_5 та її представник - ОСОБА_11 .

15.01.2018 року на адресу Апеляційного суду Луганської області надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження з посиланням на те, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31.01.2014 року вирішені лише її права щодо спадщини і суд не розглядав ніяких питань щодо прав і інтересів ОСОБА_1 . Заявлене клопотання підтримано в апеляційній інстанції.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 02 липня 2013 року у цивільній справі № 421/2496/13-ц, судом було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю з 1998 року, тобто більше п`яти років, у АДРЕСА_1 , до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, відповідно до довідки приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу Приходько Л.Г. від 31.01.2014 року спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито за заявою позивача ОСОБА_5 , а з часу відкриття спадкової справи з заявою, окрім останньої, про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався, при цьому строк, протягом якого відповідно до ст. 1270 ЦК України спадкоємець має право подати заяву про прийняття спадищини закінчився і тому позивач є єдиним спадкоємцем належного ОСОБА_3 майна на час його смерті.

Проте, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦС у м. Одесі РС Одеського міського управління міського управління юстиції 29 січня 2013 року, у м. Одеса ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_5 , звернувшись до суду, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 , з яким вона мешкала однією сім`єю в домоволодінні, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , але 20.01.2013 року ОСОБА_3 поїхав до м. Одеси отримати пенсію, і ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово помер, не залишивши після себе заповіту, при цьому інших спадкоємців у померлого, окрім неї, немає, а спадщина складається з домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідачем по справі зазначено Борівську селищну раду та Одеську міську раду.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).

Вказані норми кореспондуються з нормами процесуального закону в редакції 2004 року (на момент звернення позивача до суду).

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказала на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 11.11.1976 року. Від цього шлюбу в них народилося два сини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які в подальшому змінили прізвище на « ОСОБА_6 ». Під час шлюбу вона з ОСОБА_3 за сумісні кошти в січні 1991 року повністю сплатили пайовий внесок за квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_3 та жили в цій квартирі сім`єю, а тому відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» та ст. 22 КпШС УССР, які діяли на той час вказана квартира є сумісною власністю подружжя в рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік раптово помер в м. Одесі, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 04 лютого 2014 року, року виданим ВДАПЦС у м. Одесі. Вона у той час знаходилась у м. Коломна Московської області, і є єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки син ОСОБА_7 відмовився від спадщини на її користь.

Факт знаходження ОСОБА_1 з ОСОБА_3 (спадкодавець) у шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб (т.2 а.с. 156) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (т.2 а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

В силу ст. 16 вказаного Закону, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Згідно ст. 22 КпШС УССР (на час виникнення правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та може оспорюватись поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Як встановлено, вказане майно було придбане у період шлюбу померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (скаржника).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування позивач, як було вказано вище, зазначила відповідачами Борівську селищну раду та Одеську міську раду.

Положення ст.15,16 Закону України «Про власність», ст.22 КпШС України (на час виникнення правовідносин), щодо презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, дають підстави для висновку про те, що вказаним рішенням, яким були задоволені вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування суд вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , як дружини померлого, щодо майна, яке було придбано в період шлюбу.

Повноваження апеляційного суду змінити склад учасників справи цивільним процесуальним законом не передбачено.

У зв`язку з наведеним судова колегія дійшла висновку про те, що звертаючись до суду з зазначеною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування позивач звернулася не до всіх належних відповідачів, які мають бути залучені по справі, що є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія зауважує, що відмова у задоволенні позову з вказаних підстав не позбавляє позивача права звернутися до суду з відповідним позовом з тих самих підстав але до всіх належних відповідачів за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Враховуючи наведені вище обставини, не підлягає задоволенню і клопотання ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження з посиланням на те, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31.01.2014 року вирішені лише права позивача ОСОБА_2 щодо спадщини і суд не розглядав ніяких питань щодо прав і інтересів ОСОБА_1 .

Судова колегія не надає оцінки іншим доводам апеляційної скарги, а також оцінки доказам по справі, оскільки ці доводи та докази можуть бути предметом розгляду суду у разі звернення позивачем до суду з відповідним позовом.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року слід скасувати та постановити нове судове рішення , яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст.3, ст. 376, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 січня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 13 вересня 2019 року.

Головуючий Ю.В. Єрмаков

Судді: В.М. Луганська

М.В. Назарова