ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/608/18 Номер провадження 22-ц/814/633/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

За участю секретаря судового засідання : Діхтяр Т.В.,

Представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хлібодар" про стягнення заборгованості за договором оренди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року, ухвалене у період часу з 16:07:08 год. до 16:26:42 год. під головуванням судді Олефір А.О., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з ТОВ «Аргофірма «Хлібодар» заборгованість по виплаті орендної плати.

Підстави позову вмотивовував тим, що 20 квітня 2001 року між його матір'ю ОСОБА_4 та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,99 га, яка належала орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_1. 20 липня 2002 року між матір'ю позивача та відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди землі, в якій було змінено строк дії договору на 5 років, а саме до 20 липня 2007 року та змінено розмір орендної плати, яка становить 1315 кг зерна, з них 625 кг пшениці, 250 кг ячменю, 375 кг кукурудзи, 65 кг соняшника. ІНФОРМАЦІЯ_1 його матір померла. Після смерті матері, відповідач продовжував використовувати належну їй земельну ділянку в своїх господарських цілях до 2017 року включно. 18 жовтня 2017 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері.

25 жовтня 2017 року він звернувся із письмовою заявою до відповідача з вимогою сплатити заборгованість за користування земельною ділянкою, у відповідь на його заяву ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» повідомило йому, що орендна плата може бути виплачена тільки за період з 2007 по 2011 рік включно у грошовому виразі. Не погодившись із зазначеною відповіддю, 15 лютого 2018 року він звернувся із претензією до відповідача з вимогою виплатити йому орендну плату за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 2017 рік, але будь-якої відповіді не отримав.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хлібодар" про стягнення заборгованості за договором оренди - відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що представник відповідача в судовому засіданні підтвердив той факт, що земельна ділянка була повернута Агрфірмою позивачу в жовтні місяці 2017 року, після збору урожаю. До цього часу земельна ділянка перебувала у користуванні ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» на підставі договору оренди землі від 20 березня 2001 року і жодних доказів повернення земельної ділянки після припинення договору оренди у 2007 році відповідачем не надано.

Апелянт вважає, що фактичне перебування у користуванні ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» земельної ділянки позивача, свідчить про помилковість висновків місцевого суду щодо припинення договору оренди землі та відсутність будь-яких зобов'язань за цим договором.

Також апелянт вважає, що оскільки правовідносини з приводу поновлення договору оренди землі мали місце у 2007 році, застосуванню підлягають норми Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на той час, а саме: норми ст. 33 цього Закону в редакції чинній станом на 2007 рік не містили норми ч. 6 ст. 33 Закону, наявної у редакції станом на 04 червня 2017 року.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 01 січня 2007 року після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Апелянт вважає, що за відсутності письмових заперечень з боку орендодавця і його спадкоємця, договір був автоматично пролонгований на тих самих умовах і ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» користувалося земельною ділянкою після смерті ОСОБА_4 в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 2017 рік, проте орендну плату не сплачувало.

Також вказує на те, що земельна ділянка ОСОБА_4 не була визнана відумерлою спадщиною, спадщина була вчасно прийнята ОСОБА_3, жодних прав на розпорядження приватизованою земельної ділянкою Глобинська РДА не мала.

Суд першої інстанції не надав взагалі жодної оцінки тому факту, що розпорядження Голови Глобинської РДА про передачу в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) та договір оренди, укладений між Глобинською РДА та ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» повністю суперечили закону в момент його вчинення та порушували конституційне право власності особи.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» надало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Наголошує на необґрунтованості доводів апелянта, вмотивовуючи це тим, що фактично має бути виражена воля обох сторін на поновлення дії Договору оренди землі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 20 квітня 2001 року між його ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,99 га, яка належала орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_1.

20 липня 2002 року між ОСОБА_4 та відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди землі, в якій було змінено строк дії договору на 5 років, а саме: до 20 липня 2007 року та змінено розмір орендної плати, яка становить 1315 кг зерна, з них 625 кг пшениці, 250 кг ячменю, 375 кг кукурудзи, 65 кг соняшника.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, матір позивача померла. Після смерті орендодавця ОСОБА_4, відповідач продовжував використовувати належну їй земельну ділянку в своїх господарських цілях до 2017 року включно.

18 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері - ОСОБА_4. 25 жовтня 2017 року він звернувся із письмовою заявою до відповідача з вимогою сплатити заборгованість за користування земельною ділянкою, у відповідь на його заяву ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» повідомило йому, що орендна плата може бути виплачена тільки за період з 2007 по 2011 рік включно у грошовому виразі.

Не погодившись із зазначеною відповіддю, 15 лютого 2018 року він звернувся із претензією до відповідача з вимогою виплатити йому орендну плату за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 2017 рік.

Окрім цього, встановлено, що відповідно до Розпорядження голови районної державної адміністрації від 15 грудня 2011 року № 853, ТОВ АФ «Хлібодар» надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та розмірів земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками на умовах оренди, при укладанні договору оренди на земельні ділянки загальною площею 16,445 га ріллі (незатребувані земельні частки (паї) громадян терміном на 5 років (а.с.17-18).

Згідно договору оренди землі від 10 січня 2012 року, Глобинська районна державна адміністрація (орендодавець) передала ТОВ АФ «Хлібодар» (орендар) в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 16,445 га ріллі (незатребувані земельні частки (паї) громадян), в тому числі, відповідно до викіпіровки з плану земель Пигрогівської сільської ради земельну ділянку котра належала померлій ОСОБА_4 (а.с.35-41).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що оскільки після смерті орендодавця ОСОБА_4 20 липня 2007 року договір оренди земельної ділянки припинив свою дію, його поновлення зі спадкоємцем, як новим власником, не було здійснено, підстави для стягнення заборгованості по орендній платі відсутні.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Закону України «Про оренду землі» та нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на час укладення Договору), у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).

Саме таку редакцію мала ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» станом і на липень ІНФОРМАЦІЯ_1, і саме нею керувався суд першої інстанції.

Доводи апелянта в цій частині не знаходять свого підтвердження.

Аналізуючи вказану норму Закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у випадку продовження використання земельної ділянки орендарем, укладення додаткової угоди із власником земельної ділянки є обов'язковою умовою.

Положеннями абз.1 ч.1 ст.31 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення Договору), визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

З матеріалів справи вбачається, що орендодавець ОСОБА_4 померла за три місяці до визначеного умовами договору терміну його дії.

Згідно з ч. 6 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Норми ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначають, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.2 Договору, після закінчення строку, на який було укладено Договір, орендар який належно виконував обов'язки відповідно до умов Договору, має за інших рівних умов переважне право на його поновлення. У разі продовження договору оренди на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Матеріали справи не містять доказів того, що орендар ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» за час життя ОСОБА_4 зверталася до неї з пропозицією (листом-повідомленням) переукласти договір.

Дане питання не вирішувалося і з позивачем у подальшому після смерті ОСОБА_4

Згідно з п. 7.1.5 договору оренди смерть орендодавця є підставою для розірвання договору.

Факт використання ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» земельної ділянки у подальшому, після смерті орендодавця та закінчення строку, на який було укладено договір, не вказує на продовження чи існування між сторонами правовідносин з приводу оренди земельної ділянки.

Необхідно зазначити, що в жовтні 2002 року, як стверджує позивач у справі та слідує із змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_4 отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку, що також свідчить про ту обставину, що дія договору оренди земельної ділянки припинила свою дію.

В Постанові пленуму верховного суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) визначив, що «при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється.

Щодо періоду з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 2011 рік, слід зазначити, що відповідачем у письмових доказах визнано факт користування вказаною земельною ділянкою , однак це користування необхідно визнати як користування земельною ділянкою без правових підстав.

В період з 2012 року до 2017 року відповідач правомірно користувався земельною ділянкою на підставі договору оренди земельної ділянки з Глобинською районною державною адміністрацією, в зв'язку з чим жодних зобов'язань перед позивачем у відповідача не виникло.

Звернувшись з даним позовом, позивач реалізував своє право на захист порушених його прав, шляхом вирішення питання виключно щодо стягнення на його користь орендної плати на підставі договору оренди земельної ділянки натуральній формі, прохаючи стягнути відповідну кількість кг. зерна пшениці, ячменю, кукурудзи та сояшнику.

Висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог ґрунтується на принципі верховенства права диспозитивності та змагальності сторін. Рішення суду є законним та обґрунтованим.

Підстав для виходу за межі позовних вимог чи застосування інших норм матеріального права судом апеляційної інстанції не встановлено.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та враховані судом при вирішенні справи.

Незгода апелянта полягає виключно у оцінці судом наданих сторонами та здобутих в ході судового провадження доказів. Підстав для їх переоцінки апеляційним судом не встановлено.

Заперечення апелянта щодо невірного застосування судом норм Закону України «Про оренду землі» не знайшли свого підтвердження в ході перегляду судового рішення.

Необхідно відмітити, що у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду України від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.( частин першої та другої статті 1212 ЦК України).

Судом першої інстанції надано оцінку і доводам ОСОБА_3 в частині неправомірності здійснення відповідачем права користування земельною ділянкою у період з 2012 року по 2017 рік, та його доводам з приводу неправомірності дій Глобинською РДА, яка не мала право передавати земельну ділянку в оренду, оскільки станом на 10 січня 2012 року остання не була земельною часткою (паєм), адже ще в 2002 році ОСОБА_4 отримала державний акт про право власності на землю, відтак ця земля не могла бути передана в оренду за договором.

Вище, судом апеляційної інстанції проаналізовано підстави для припинення дії договору оренди землі, в тому числі і в зв'язку з отриманням державного акт про право власності на землю.

Відповідно до Розпорядження голови районної державної адміністрації від 15.12.2011 року № 853, ТОВ АФ «Хлібодар» надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та розмірів земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками на умовах оренди, при укладанні договору оренди на земельні ділянки загальною площею 16,445 га ріллі (незатребувані земельні частки (паї) громадян терміном на 5 років (а.с.17-18).

Як вбачається з Договору оренди землі від 10 січня 2012 року, Глобинська районна державна адміністрація (орендодавець) передала ТОВ АФ «Хлібодар» (орендар) в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 16,445 га ріллі (незатребувані земельні частки (паї) громадян), в тому числі, відповідно до викіпіровки з плану земель Пирогівської сільської ради земельну ділянку котра належала померлій ОСОБА_4 (а.с.35-41).

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, зокрема відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже виключно до повноважень Глобинської районної державної адміністрації належало право відмовити орендарю у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідач не є розпорядником інформації стосовно того чи відносяться передані йому в оренду земельні ділянки до незатребуваних земельних часток (паїв).

За таких обставин, підстави вважати неправомірним користування ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 10 січня 2012 року - відсутні.

Питання про визнання неправомірними дій Глобинської РДА та стягнення коштів, отриманих за користування земельною ділянкою, позивачем не порушувалося.

Таким чином, доводи апеляційно скарги в частині продовження дії договору оренди землі з підстав передбачених ст.33 Закону України «Про оренду землі» та щодо стягнення орендної плати в натуральній формі є безпідставними.

Договір оренди землі припинив свою дію після отримання ОСОБА_4 державного акту про право власності на землю в жовтні 2002 року.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду грунтуються на дійсних обставинах справи та є обґрунтованими. Позивач не довів належним чином наявності підстав для захисту порушених прав позивача, шляхом стягнення на його користь орендної плати з ТОВ «Агрофірма «Хлібодар».

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору, судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Г.Л. Карпушин Л.М. Хіль