Дата документу 07.02.2019
Справа № 320/8283/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря - Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною двадцяти трирічного віку, а саме до 11 жовтня 2019 року включно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.10.1995 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу у них є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 07.04.1998 року шлюб, зареєстрований між сторонами, був розірваний у встановленому законом порядку. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, чин проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З 01 вересня 2018 року їхній син продовжує навчання у Національному аерокосмічному університеті ім.. ОСОБА_5 «Харківський авіаційний інститут». Зараз син є студентом 5-го курсу. Форма навчання денна. Закінчує навчання у грудні 2019 року. Позивач вказує, що вона працює у Мелітопольському інституті державного та муніципального управління «КПУ» на посаді директора і отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 15600 гривень в місяць, а також має незначні доходи від роботи за сумісництвом. З отриманих коштів їй необхідно сплачувати комунальні платежі, придбавати одяг для себе та сина, продукти харчування, ліки, а також нести інші витрати, повязані з навчанням сина у навчальному закладі, у тому числі і за його проживання у гуртожитку. Інших осіб, які мали б можливість надавати йому матеріальну допомогу, немає. Відповідач працює у Мелітопольській ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області, де займає посаду головного державного інспектора. Середній розмір його заробітної плати складає не менше 8000 гривень на місяць. Крім того, як зазначено у декларації за 2017 рік у приватній власності ОСОБА_2 є частина квартири та автомобіль марки ВАЗ-211540, 2011 року випуску. Також відповідачу належать акції ПАТ «Запоріжтрансформатор» та валютні банківські рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк». Інших дітей відповідач не має, відрахування по іншим виконавчим документам з доходів відповідача не проводяться. Таким чином, позивач зазначає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання у вищому навчальному закладі.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові та суду пояснила, що ОСОБА_4 продовжує навчання на денній формі, самостійного прибутку не має, потребує матеріальної допомоги, відповідач може надавати допомогу, є працездатним та має доходи. А отримання в позивачем заробітної плати більшого розміру не є підставою для звільнення відповідача від надання допомоги повнолітній дитині яка продовжує навчання. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав від нього надійшов письмовий відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів до досягнення сином 23-річного віку, а не на період навчання. Також зазначає, що у навчальному закладі існують періоди канікул, які не є періодами навчання, а тому не можуть входити до періоду стягнення аліментів. Відповідач вказує, що з 1999 року з нього регулярно сплачувались аліменти на утримання сина в розмірі 25% від доходу. Жодного разу він не ухилявся від сплати аліментів, не заперечував та не оскаржував їхній розмір. Коли у другому шлюбі у нього народилася донька, він не звертався до суду щодо зменшення розміру аліментів. Відповідач зазначає, що на сьогодні він не може надавати матеріальну допомогу синові, так як має на утриманні дружину ОСОБА_7, яка перебуває на лікарняному у звязку з вагітністю та пологами, та новонароджену дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач вказує, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про потребу в матеріальній допомозі, а також зазначає, що доходи позивача у декілька разів перевищують його доходи.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відмітності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження /а.с.10/.

Відповідно до довідки Національного аерокосмічного університету ім.. ОСОБА_5 «Харківський авіаційний інститут» №5ф-дов/370:18 від 29.08.2018 року, ОСОБА_3 є студентом 5 курсу 5 факультету денного відділення Національного аерокосмічного університету. Закінчує навчання у грудні 2019 року (а.с.14).

Відповідно до довідки старшої по будинку від 04.10.2018 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований разом з позивачем (а.с.15).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює у Мелітопольському інституті державного та муніципального управління «КПУ» на посаді директора і отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 15600 гривень в місяць, а також має доходи від роботи за сумісництвом, про що свідчать додані до матеріалів справи довідки про доходи (а.с.12-13).

Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно з наданою копією свідоцтва про одруження, відповідач 08.08.2003 року уклав шлюб з ОСОБА_9 (а.с.52).

Суд встановив, що відповідач, крім ОСОБА_4, має ще одну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження (а.с.53).

На сьогодні дружина відповідача перебуває на лікарняному у звязку з вагітністю та пологами, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями листків непрацездатності (а.с.54).

Також судом враховується та визнано відповідачем по справі наявність у володіння майна, заощаджень на акцій, згідно поданої декларації, відсутність захворювань які є перешкодою щодо працевлаштування, а також інших істотних обставин які є перешкодою щодо надання допомоги сину якій продовжує навчання.

Таким чином, враховуючи викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов'язок з утримання дитини покладається на обох батьків і відповідач має можливість надавати таку допомогу.

Однак при визначенні розміру аліментів суд враховує, що крім відповідача, матеріальну допомогу сину повинна надавати також і позивач, яка є працездатною та отримує стабільний дохід, а також те, що на утриманні відповідача є ще одна малолітня дитина та тимчасово непрацездатна дружина від другого шлюбу.

З аналізу усіх встановлених обставин та підтвердження їх доказами, суд вважає необхідним призначити стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/6 частини доходу відповідача, оскільки, на думку суду, такий розмір є справедливим, необхідним та достатнім для забезпечення потреб позивача, повязаних з навчанням.

Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об'єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дитині у визначеному розмірі щомісяця.

Крім того, заявлені вимоги позивача про стягнення аліментів до досягнення сином двадцяти трьох років суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до наданої довідки Національного аерокосмічного університету ім.. ОСОБА_5 «Харківський авіаційний інститут» №5ф-дов/370:18 від 29.08.2018 року, ОСОБА_4 закінчує навчання у грудні 2019 року, що, у відповідності до ч.2 ст. 199 СК України, є підставою для припинення сплати аліментів.

Таким чином, на підставі викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Дзержинського)АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, б-р 30-річчя ПеремогиАДРЕСА_2, аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2018 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Дзержинського)АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню й оскарженню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: