Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 566/396/16-ц

провадження № 61-11737св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2016 року у складі судді Лободзінського А. С. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області

від 17 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Рожина Ю. М., Ковалевича С. П., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 254056-CRED, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 30 000,00 грн зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 32 % річних на залишок кредиту, а позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків щомісячними платежами у розмірі та у строки, передбачені умовами договору. Банк зобов`язання із видачі кредиту виконав належним чином. Проте, на порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 17 квітня 2016 року ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 22 310,07 грн, яка складається із: 4 950,11 грн - заборгованості за кредитом; 17 359,96 грн - заборгованості за процентам за користування кредитом.

Крім цього зазначає, що від цієї суми заборгованості необхідно відняти суму

12 950,09 грн, яка була стугнута з відповідача рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2010 року. Таким чином, із відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню різниця у сумі 10 077,98 грн, яка складається із: 9 359,98 грн - залишок заборгованості за кредитом; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 468,00 грн - штраф ( процентна складова).

Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена, то просить стягнути її у судовому порядку.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що банком пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо пропуску банком загального строку позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що строк позовної давності переривався рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2010 року, яке виконувалося впродовж 2010-2011 років, та оскільки виконавче провадження закінчено 27 вересня 2011 року, тому саме від цієї дати необхідно рахувати строк позовної давності, а враховуючи, що пунктом 5.7 кредитного договору термін позовної давності встановлений тривалістю у п`ять років, то ПАТ КБ «ПриватБанк» подало позов у межах строку позовної давності. Крім того, пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що договір діє до повного виконання, а оскільки кошти за кредитним договором повернуто не було, то правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 254056-CRED.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі

30 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом із кінцевим терміном повернення до 20 вересня 2010 року, а позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі, на умовах та у строки, передбачені договором.

Станом на 10 червня 2010 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим, позивачем пред`явлено позов про стягнення заборгованості з відповідача у сумі 12 950,09 грн.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у повному обсязі.

Відповідно до виконавчого провадження рішення районного суду виконано у повному обсязі, що підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження від 30 серпня та 27 вересня 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Верховний Суд не погоджується з таким висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним із платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа

№ 310/11534/13).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи викладене висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності є помилковими, оскільки кредитор пред`явив позичальнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, тобто такими діями кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно із цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки, пені, штрафи на підставі умов договору. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором суми за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, нарахування неустойки та комісії після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачена, отже, такі вимоги є безпідставними. Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із безпідставністю, то позовна давність до такої вимоги не застосовується.

Отже, у ПАТ КБ «ПриватБанк» були відсутні правові підстави для нарахування передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, а також обумовленої в договорі неустойки з огляду на те, що позивач скористався свої правом на стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла в межах строку кредитування, про що свідчить вказане рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2010 року.

З огляду на викладене, вимоги про стягнення процентів та неустойки є необґрунтованими, тому у задоволенні позову банку необхідно відмовити за безпідставністю, адже позовна давність до такої вимоги не застосовується.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю таких вимог.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 17 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик