УХВАЛА

22 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 200/320/17-ц

провадження № 61-3377ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбуд» про захист прав споживача при нарахуванні плати за споживчий газ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз»), товариства

з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбуд» (далі -

ТОВ «Дніпропетровськгаззбуд»), в якому просив визнати дії відповідача щодо нарахування плати за спожитий газ позивачу у розрахункові періоди (календарні місяці) січень - травень 2015 року протиправними та такими, що порушують права споживачів, визнати, що борг ОСОБА_1, у розмірі 132,33 грн перед ПАТ «Дніпрогаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» утворився штучно через протиправні дії ПАТ «Дніпрогаз» при нарахуванні плати за спожитий газ позивачу у розрахункові періоди (календарні місяці) періоду січень - травень 2015 року, зобов'язати ПАТ «Дніпрогаз» перерахувати нарахування за спожитий газ ОСОБА_1 за кожен розрахунковий період (календарний місяць) періоду січень - травень 2015 року відповідно до показань лічильника зазначених у платіжних квитанціях.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 20 грудня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, застосування законодавства на час спірних правовідносин, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Дніпровським апеляційним судом справу № 200/320/17-ц визнано малозначною та розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявник посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, проте вказані посилання є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбуд» про захист прав споживача при нарахуванні плати за споживчий газ.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун