Справа № 462/2590/15-ц
У Х В А Л А

16 травня 2019 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження клопотання Державної адміністрації залізничного транспорту України про закриття провадження у справі в частині вимог та залишення позову без руху,

встановив:

Залізничним районним судом м. Львова у порядку спрощеного позовного провадження розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної адміністрації залізничного транспорту України (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство інфраструктури України) про скасування розпорядження про звільнення, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

15 травня 2019 року відбулося судове засідання, в якому були присутні представники позивача та відповідача Державної адміністрації залізничного транспорту України, яке відкладено на 10 год. 30 хв. 30 травня 2019 року в зв`язку з неявкою представника відповідача Кабінету Міністрів України.

Того ж дня 15 травня 2019 року, після закриття судового засідання, до суду через загальну канцелярію надійшли наступні письмові клопотання від представника відповідача Державної адміністрації залізничного транспорту України адвоката Коротуна О.М.:

клопотання про залишення позовної заяви без руху;

клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Кабінету міністрів України.

Вивчивши клопотання, оглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновків, що такі не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Представник відповідача у клопотанні про залишення позовної заяви без руху покликається на те, що відповідно до чинного законодавства від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі. Позов ОСОБА_2 містить вимогу про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою працівнику, при цьому не є заробітною платою та не входить до її складу, і тому вимога про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу повинна оплачуватися судовим збором, що позивачем не було зроблено. В зв`язку з наведеним та на підставі частини 11 статті 187 ЦПК України, просить клопотання задовольнити.

Оцінивши наведені позивачем підстави для залишення позову без руху, прихожу до наступного.

Згідно із частиною 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 11 статті 187 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботу.

Вимоги особи про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, за затримку виплати такого заробітку, сум, пов`язаних з індексацією заробітної плати за час вимушеного прогулу є вимогами з приводу звільнення та поновлення на роботі, а відтак позивач звільняється від сплати судового збору в даній справі в силу вимог вищевказаних норм чинного законодавства.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для залишення позову без руху, і тому у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без руху слід відмовити.

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Кабінету Міністрів України також не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Представник відповідача мотивує клопотання тим, що Кабінет Міністрів України не є юридичною особою, а також, тим, що Законом України «Про Кабінет міністрів України» не зазначено, що Кабінет міністрів України може бути позивачем та відповідачем у суді та набувати цивільних прав та обов`язків, і тому, на його думку, суд безпідставно здійснює розгляд даної справи, а провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

13 березня 2019 року постановою Верховного Суду у справі № 826/20585/14 було постановлено: скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року; провадження у справі закрити, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У пункті 49 вищевказаної постанови Верховного Суду зазначено, що окрім того, справа № 462/2590/15-ц за позовом ОСОБА_1 про скасування наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03.12.2014 р. № 4114/ос По особовому складу та поновлення на посаді генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України розглядається за правилами цивільного судочинства. Є очевидним, що розгляд таких рішень у судах різної юрисдикції сповільнює вирішення трудового спору позивача про поновлення на посаді та порушує принцип ефективності судового захисту.

Пунктом частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Беручи до уваги, що ОСОБА_3 у своєму позові просить визнати незаконним рішення вищого органу у системі органів виконавчої влади, яке безпосередньо стосується його трудових прав та інтересів, прихожу до висновку, що відсутні підстави для закриття провадження в частині позовних вимог до Кабінету Міністрів України на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, а відтак клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтям 74-77,175,177,185,255 ЦПК України, суддя

постановив:

У задоволені клопотань Державної адміністрації залізничного транспорту України про закриття провадження у справі в частині вимог та залишення позову без руху відмовити.

Ухвала в силу статті 353 ЦПК України оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя:

Оригінал ухвали.