Справа № 703/2658/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі Бойко Л.М.

розглянувши в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого майна, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого майна.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2015 року він придбав автомобіль «Toyota Land Cruiser» 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 . На даний час у нього виникла потреба у реалізації придбаного майна, однак, розпорядитися таким не має можливості, оскільки на автомобіль накладений арешт. Замовивши у нотаріуса витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна було виявлено, що ще 28 жовтня 2014 року на підставі постанови державного виконавця Жовтневого відділу ДВС Харківського МУЮ Мазій М.А. від 28 жовтня 2014 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню №45192674, боржником по якому є ОСОБА_2 , заборонено відчужувати автомобіль «Toyota Land Cruiser 200» чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . Однак, автомобіль, який арештований реорганізованим на сьогодні Жовтневим відділом ДВС, був придбаний ним у ОСОБА_3 , який був власником його починаючи з 18 грудня 2012 року. Крім того, вказав, що вказаному автомобілю були видані номерні знаки НОМЕР_3 . Таким чином, на день винесення постанови державним виконавцем про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження і внесення цієї постанови до Державного реєстру обтяжень рухомого майна - 28 жовтня 2014 року, власником спірного автомобіля був не боржник по виконавчому провадженню, не третя особа по справі ОСОБА_2 ., а ОСОБА_3 Крім того, арештованому автомобілю були присвоєнні зовсім інші номерні знаки, а саме, НОМЕР_3 замість НОМЕР_2 . Вказане вище свідчить, що державний виконавець не пересвідчився, чи дійсно, станом на 28 жовтня 2014 року власником автомобіля «Toyota Land Cruiser» 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 був боржник ОСОБА_2 , що призвело до порушення його прав як власника автомобіля. Враховуючи, що на його лист до ДВС про скасування арешту накладеного на автомобіль, державний виконавець не відреагував, відтак він звернувся до суду та з метою захисту своїх прав, як власника майна, просить зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мазій М.А. від 28 жовтня 2014 року по виконавчому провадженню №45192674, на автомобіль «Toyota Land Cruiser 200» чорного кольору, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву в якій розгляд справи просить проводити без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з`явився, у відзиві надісланому на адресу суду зазначив, що на примусовому виконанні відділу ДВС перебувало виконавче провадження №45192674 з примусового виконання виконавчого листа виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова по справі №641/262/13-ц від 13 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКБ «Базис» заборгованість за кредитним договором від 6 травня 2010 року у розмірі 1498069 гривень 50 копійок. 20 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Враховуючи викладене, державний виконавець рішення по справі, стосовно зняття арешту з майна просить винести на розсуд суду, а розгляд справи просить проводити без його участі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає позовну заяву такою, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником транспортного засобу з державними номерними знаками НОМЕР_4 (а.с. 5,6).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 28 жовтня 2014 року реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на автомобіль Toyota модель - Land Cruiser 200, чорного кольору, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . Боржник ОСОБА_2 (а.с. 7-9).

З листа Регіонального сервісного центру в Черкаській області Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що згідно з ЄДР МВС автомобіль марки Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_3 шасі НОМЕР_1 , 2008 року був зареєстрований з 18 грудня 2012 року за ОСОБА_3 В подальшому 24 жовтня 2015 року Центром ДАІ 1201 м. Дніпропетровськ вищевказаний автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_1 та видано номерні знаки НОМЕР_5 (30 жовтня 2015 року Центром ДАІ 7106 м. Сміла було здійснено заміну номерних знаків на НОМЕР_4 ) (а.с. 10).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03 червня 2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами..

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Частина 3 та ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 59 Закону, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

В позовній заяві позивач зазначає, що він є власником автомобіля «Toyota Land Cruiser 200» придбаного ним у ОСОБА_3 та що вказаному автомобілю були присвоєнні зовсім інші номерні знаки, а саме НОМЕР_3 замість НОМЕР_2 , однак, суд не може погодитися з такими твердженнями, оскільки належність вищевказаному автомобілю номерних знаків НОМЕР_3 з 2012 року підтверджено довідкою начальника регіонального сервісного центру в Черкаській області. Крім того, матеріали справи не містять доказів на предмет виникнення у позивача права власності на вищевказаний автомобіль, оскільки з доданого до справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не вбачається власником якого саме автомобіля є позивач.

Разом з тим, суд звертає увагу, що будь-яких доказів на предмет виявлення порушення порядку накладення арешту на автомобіль позивач суду не надав відтак, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства відтак до задоволення не підлягає.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 263-265, 293, 349, 350, 354 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03 червня 2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_2 про зняття арешту з рухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Відповідно до «Перехідних Положень» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, місцезнаходження вул. Москалівська, 58 м. Харків.

Третя особа: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_2 .

Головуючий О.П.Опалинська