Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 361/5174/2015-ц

провадження № 61-18086св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у складі судді: Сердинського В. С. від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Мережко М. В., Кулішенка Ю. М., Суханової Є. М., від 07 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу.

Позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивована тим, що 16 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на виконання умов якого вони передали її сину - ОСОБА_3 аванс на загальну суму 16 000 дол. США, що оформлено письмовою розпискою. Проте у подальшому договір купівлі-продажу укладено не було, а земельна ділянка відчужена іншій особі.

З урахування зазначеного та заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на положення статей 635, 570 ЦК України, просили стягнути з відповідача на їх користь суму переданого авансу у розмірі 16 000 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 417 558,14 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2017 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 16 000 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 417 558,14 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений не був, а тому грошові кошти, які були передані ОСОБА_1 відповідачу в якості авансу за земельну ділянку, підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що передана ОСОБА_1 відповідачу сума у розмірі 16 000 дол. США на підставі частини другої статті 570 ЦК України є авансом та підлягає поверненню. Також суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково вважали сплачені ОСОБА_1 кошти є авансом, оскільки розпискою передбачено, що вказана сума є завдатком, яким забезпечено виконання зобов`язання з укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а основний договір купівлі-продажу не був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не з вини останньої.

Крім того, суди не врахували, що грошові кошти йому передала ОСОБА_1 , що підтверджується розпискою, а тому помилково стягнули кошти на користь ОСОБА_2 .

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу - Кривцовій Г. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що 16 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1087 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з умовами якого ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_4 (продавець) зобов`язувались не пізніше 17 липня 2012 року укласти договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки за погодженою ціною 440 000,00 грн, що в еквіваленті складає 55 000 дол. США за курсом 8 грн за 1 дол. США.

Згідно з додатком до основного договору від 16 червня 2012 року сторони погодили продовжити термін дії договору до підписання основного договору купівлі-продажу до 26 липня 2012 року.

Згідно з пунктом 3.2 попереднього договору від 16 червня 2012 року сторони погодили, що в якості своїх намірів покупець сплачує продавцю при підписанні цього договору завдаток у розмірі 8 000 грн, що в еквіваленті складає 1000 дол. США, який входить у загальну вартість об`єкту, та зобов`язується не вимагати у випадку порушення ним умов цього договору, повернення завдатку, який йде в рівних частинах на компенсацію втрат продавця та компенсацію витрат ріелтора.

Згідно з розпискою, наданою ОСОБА_3 , який є сином власника спірної земельної ділянки - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 16 000 дол. США, що на той момент в гривневому еквіваленті становило 128 000,00 грн, як передоплата за земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 . Завдаток був наданий до 06 жовтня 2012 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частиною третьою статті 635 ЦК України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної правильно виходив із того, що передані відповідачу грошові кошти не можуть вважатись завдатком, оскільки внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору (попереднього договору) купівлі-продажу.

При цьому суди попередніх інстанцій відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року врахували висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, якою судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що суди, стягнувши з відповідача грошові кошти як безпідставно отримані, не врахували того, що правом визначати предмет і підставу позову наділений лише позивач та вийшли за межі позовних вимог, що заборонено статтями 11, 27, 31 ЦПК України 2004 року, а також не встановили, чи є передані відповідачу грошові кошти у розмірі 16 000 дол. США авансом або завдатком.

Установивши, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами попереднього договору укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, суди дійшли правильного висновку про те, що грошові кошти у розмірі 16 000 дол. США, які ОСОБА_1 передала відповідачу за розпискою, були передані саме як аванс за земельну ділянку, а тому ці кошти підлягають поверненню.

Так, у самій розписці вказано, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 16 000 дол. США як передоплату за ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Те, що в розписці сторони використали не тільки термін «передоплата», а також і термін «завдаток» не свідчить, що по суті ця сума є завдатком, оскільки не виконувала забезпечувальної функції, виходячи зі змісту розписки та дійсних намірів сторін.

Також суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги про відсутність встановленого факту перебування позивачів у фактичних шлюбних відносинах та відсутності доказів того, що ОСОБА_5 діяла від імені ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки матеріали справи та встановлені судами обставини підтверджують спільні дії позивачів щодо продажу належних ОСОБА_5 будинку та земельної ділянки та у подальшому спільні наміри обох позивачів у придбанні за ці кошти нової земельної ділянки в їх спільних інтересах.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк