Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 462/5781/17

провадження № 61-11817св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарабан О. О.

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 10 січня 2018 року у складі судді Гедза Б. М.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

У грудні 2017 року державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області) Тарабан О. О. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

В обґрунтування подання посилалася на те, що на виконанні у Залізничному ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження АСВП № 52824932, боржником за яким є ОСОБА_1 , до складу якого входить: виконавче провадження АСВП № 52024143 з виконання виконавчого листа

№ 464/2502/15-ц, виданого 22 грудня 2015 року Сихівським районним судом

м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2012 року у розмірі 267 173,22 грн; виконавче провадження АСВП № 52023776 з виконання виконавчого листа

№ 464/2502/15-ц, виданого 22 грудня 2015 року Сихівським районним судом

м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2012 року

у розмірі 9 554,72 грн та виконавче провадження АСВП № 54150351

з виконання наказу № 910/1730/17, виданого 05 травня 2017 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «REINT WOOD OU»

1 178,11 євро вартості оплаченого, але не поставленого товару, що станом

на 31 січня 2017 року згідно офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 33 962,01 грн, 11,98 євро 3% річних, що станом

на 31 січня 2017 року еквівалентно 345,35 грн, та 1 489,49 грн судового збору.

25 серпня 2018 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 52024143 та № 52023776, а 15 червня 2017 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 54150351, копії яких були направлені сторонам рекомендованою кореспонденцією

з повідомленням про вручення. На виклик державного виконавця боржник

ОСОБА_1 не з`являється та на вимогу про виконання виконавчих документів не реагує, у зв`язку з чим державним виконавцем було вжито ряд заходів. Проте ОСОБА_1 заборгованості згідно зазначених виконавчих документів не погашено, тому вважав, що є підстави для обмеження її у праві виїзду за кордон.

Ураховуючи викладене державний виконавець Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Тарабан О. О. просила суд тимчасово

обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань з виконання виконавчих документів, а саме: виконавчого

листа № 464/2502/15-ц, виданого 22 грудня 2015 року Сихівським районним судом м. Львова, виконавчого листа № 464/2502/15-ц, виданого 22 грудня

2015 року Сихівським районним судом м. Львова; наказу № 910/1730/17, виданого 05 травня 2017 року Господарським судом Львівської області.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року

у задоволенні подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарабан О. О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до приписів статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду з України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань. Оскільки, у матеріалах подання відсутні відомості, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання зазначених зобов`язань, докази, які підтверджують надіслання боржнику вимоги про добровільне виконання зобов`язання та докази одержання усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, повідомлення про звернення до суду із вказаним поданням. Крім того, відсутні будь-які докази факту ухилення боржника від виконання зобов`язань. Враховуючі викладені обставини, а також те, що обмеження у праві виїзду за межі України є виняткових заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, тому суд вважав, що подання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 січня 2018 року визнано подання ОСОБА_1 апеляційної скарги зловживанням процесуальними правами та вказану апеляційну скаргу повернуто заявнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, щооскільки Залізничний районний суд м. Львова не постановляв ухвали про відкриття провадження у справі за поданням державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Тарабан О. О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , яку просить скасувати остання, томуподання ОСОБА_1 апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження, яка судом першої інстанції не постановлялась, свідчить про те, що така дія є зловживанням процесуальними правами, оскільки така ухвала не підлягає оскарженню, а, отже, вважав за необхідне повернути апеляційну скаргу заявнику.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до цього суду для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження

у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 462/5781/17 із Залізничного районного суду м. Львова.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду є незаконною. При цьому зазначала, що вона не зловживала своїми процесуальними правами, при тому, що процесу розгляду карги ще не було, а вона звернулась до суду відповідно до наданого їй Конституцією України та ЦПК України права на таке звернення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня

1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) таке право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Для того, щоб доступ до суду був ефективним особа повинна мати чітку практичну можливість подання скарги, а тлумачення законодавства не повинно бути надто суворим, не порушувати саму сутність права.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно

від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вирішуючи питання, щодо відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції мав перевірити право особи на апеляційне оскарження, строки оскарження, відповідність скарги по формі та змісту вимогам

статті 356 ЦПК України та прийняти відповідне рішення по скарзі на стадії відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої та третьої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Апеляційний суд у порушення зазначеним вимог закону не звернув уваги на те, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала про те, що вона оскаржує ухвалу Зарічного районного суду м. Львова від 08 грудня 2017 року, якою, як вважає, обмежено її виїзд за межі України.

При цьому ОСОБА_1 зазначала, що подання державного виконавця повинен був розглядати Сихівський районний суд м. Львова, оскільки вона зареєстрована у Сихівському районі м. Львова. Разом із тим просила направити зазначене подання для розгляду за підсудністю до Сихівського районного суду м. Львова.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення зазначених вище положень закону фактично самоусунувся від вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження відповідно до вимог закону на указану ОСОБА_1 ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня

2017 року та дійшов передчасного висновку про зловживання ОСОБА_1 її процесуальними правами.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 січня 2018 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта