Справа № 308/5191/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., при секретарі Матіко Я.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення поданого нею позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ майна, шляхом накладення арешту на транспортний засіб, до вирішення позову по суті ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про забезпечення поданого нею позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ майна, шляхом накладення арешту на транспортний засіб, до вирішення позову по суті.

Заява мотивована тим, що 05.03.1994 р. між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану 05.03.1994 року зроблено запис №3. За час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 На теперішній час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, проживають окремо уже протягом декілька років. У зв`язку з неможливістю збереження шлюбу та домовитися з відповідачем про поділ майна, набутого спільно за час шлюбу, ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Зазначає, що предметом спору в справі №308/8578/18 є визнання спільною сумісною власністю майна подружжя, зокрема транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Atego 1017», 200 р/в, шасі НОМЕР_1 та визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину даного транспортного засобу. Зазначений транспортний засіб був придбаний сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.06.2012 року за спільні кошти подружжя та був зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 . Стверджує, що після звернення ОСОБА_1 з позовною заявою до суду, відповідач ОСОБА_2 по договору купівлі-продажу відчужив транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Atego 1017», 200 р/в, шасі НОМЕР_1 , дочці ОСОБА_3 , за якою 02.11.2018 року даний транспортний засіб був перереєстрований, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру №2141. Письмову згоду на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу позивачка не давала, такий укладений без її відома та волевиявлення, а тому такий договір підлягає до визнання недійсним.

Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 позбавлена права захистити своє майно іншим способом, а тому звернулася до суду з даним позовом та заявою про забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до унеможливлення виконання можливого рішення суду в майбутньому, а тому просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Atego 1017», 200 р/в, шасі НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 та знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 з вилученням його з користування та передачею на зберігання на штрафний майданчик Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області.

Учасники справи в судове засідання не викликались на підставі ч. 1 та ч. 3 ст. 153 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема згідно з п.1ч.1зазначеної статті позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Положенням ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Як роз`яснено у п. п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Судом встановлено, що предметом поданого ОСОБА_1 позову в даній цивільній справі є визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Atego 1017», 200 р/в, шасі НОМЕР_1 недійсним, визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна.

За змістом положень ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства та роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову та враховуючи те, що предметом спору є визнання договору купівлі-продажу майна недійсним та поділ спільного майна подружжя, суд вважає, що даний вид забезпечення позову, а саме: накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz Atego 1017», 200 р/в, шасі НОМЕР_1 , є співмірним із заявленими позовними вимогами і необхідність застосування такого заходу забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Відтак, суд дійшов до висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява про забезпечення позову в даній справі підлягає до задоволення та слід накласти арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz Atego 1017», 200 р/в, шасі НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження (відчуження) спірним майном, до вирішення спору по суті.

При цьому, суд зазначає, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним.

Разом із тим, вимога позивачки про вилучення вказаного спірного майна з користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на думку суду є безпідставною та задоволення такої може призвести до порушення гарантованого Конституцією України права на недоторканість власності, а тому така до задоволення не підлягає.

З огляду на викладене, суд вважає, що є безпідставною також і вимога про передачу транспортного засобу на зберігання на штрафний майданчик Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, так як поліція, на даний час, не має жодного відношення до цивільно-правових відносин, що виникли між сторонами.

За таких обставин, подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 157, 259-261, 352-354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову задоволити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі № 308/5191/18, шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Atego 1017», 200 р/в, шасі НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_3 та знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 , у вигляді заборони розпорядженняним (зняття з обліку, перереєстрація, відчуження).

У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк