ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/63/19 Справа № 193/1196/17 Суддя у 1-й інстанції - Кащук Д.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2 селищна обєднана територіальна громада,

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року, ухваленого суддею Кащуком Д.А.у сел. Софіївка Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4

В мотивування позовної заяви зазначила що за життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла їй земельну ділянку загальною площею 7,7133 га, розташовану на території Запорізької сільської ради Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:003:0129.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року замінено відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем ОСОБА_2 селищною обєднаною територіальною громадою.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла 21 лютого 2017 року, терміном у три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,який не приймав участі у розгляді справи, ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те що, при винесені необґрунтованого рішення були порушені його конституційні, процесуальні та матеріальні права Судом не враховано, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, в звязку з цим необхідно було в обовязковому порядку зупинити провадження по цій справі. Крім того, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. На його думку, відсутні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки само по собі не знання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску зазначеного строку. Також твердження позивача, що вона перебувала на амбулаторному лікуванні з 01.08.2017 року по 23.08.2017 року не є поважною підставою пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки, як зазначає позивач про смерть спадкодавця дізналась з телефонної розмови на початку вересня 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, 21 лютого 2017 року померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із земельної ділянки загальною площею 7,7133 га, розташовану на території Запорізької сільської ради Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер - :01:003:0129 (а.с.8).

За життя, 19 червня 2013 року спадкодавець ОСОБА_4 зробила заповіт, яким заповіла після своєї смерті позивачу, земельну ділянку загальною площею 7,7133 га, розташовану на території Запорізької сільської ради Софіївського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер - :01:003:0129 (а.с.7).

Також 22 лютого 2016 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла після своєї смерті сину ОСОБА_3 квартиру №120 , розташовану за адресою: село Нива трудова, вул.Дзержинського,буд.2 та грошові вклади (а.с.24).

За заявою ОСОБА_3 від 06 червня 2017 року Апостолівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу ( а.с.22-30).

Задовольняючи позовні вимоги та встановлюючи ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк для звернення до нотаріальної контори позивачем пропущений з поважних причин.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Згідно зі частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як видно з матеріалів спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернувся син спадкодавця ОСОБА_3, який прийняв спадщину ( а.с.23).

Отже, судом першої інстанції не встановлено коло спадкоємців померлої ОСОБА_4, не з'ясовано хто прийняв спадщину у встановленому законом порядку й відповідно, не вирішено питання про залучення цих осіб до участі у справі.

У порушення прав спадкоємця ОСОБА_3, його ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року замінено відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем ОСОБА_2 селищною обєднаною територіальною громадою.

Розглянувши позов без участі особи права та інтереси якої иожеть бути вирішено оскаржуваним рішенням суду, замінивши належного відповідача спадкоємця, який прийняв спадщину - ОСОБА_3, суд не врахував, що територіальна громада може бути відповідачем у даній справі лише при відсутності інших спадкоємців за законом або за заповітом, які прийняли спадщину.

Прийняття ОСОБА_3, як спадкоємцем першої черги спадщини, унеможливлює розгляд даної справи за його відсутності та участі в ній в якості відповідача територіальної громади.

Крім іншого, колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду даної справи в цьому ж судді у головуючого у даній справі ОСОБА_6 на розгляді перебувала інша справа №193/217/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, що свідчить про грубе порушення прав спадкоємця ОСОБА_3 на участь у розгляді справи про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, з урахуванням того, що між сторонами існує спір про спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4А.(а.с.196)

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначала що про смерть спадкодавця їй стало відомо лише у вересні 2017 року.

Проте, жодних доказів на підтвердження даного факту позивачем не надано.

Спростовуючи посилання позивача, ОСОБА_3 надав роздруківку телефонних дзвінків, згідно якої, він мав розмову із ОСОБА_1 О.Ю.16.06.2017 року, 03 липня 2017 року,26 липня 2017 року (а.с.41-44).

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Національні суди оцінюючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішення Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не навів мотивів прийнятого судового рішення. Відсутні висновки суду стосовно того, які причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини, судом визнано поважними, якими доказами підтверджується визнані обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову не вмотивований та є передчасним.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено без повного дослідження матеріалів справи, із порушенням норм процесуального та матеріального законодавства, тому на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 селищної обєднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апелянтом ОСОБА_3 при зверненні до апеляційного суду сплачений судовий збір в сумі 1060 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на його користь.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 селищної обєднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 1060 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: