ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9144/17 Номер провадження 22-ц/814/1918/19Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Кривчун Т.О., Прядкіної О.В.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2018 року,ухвалене суддею Чувановою А.М., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання права та включення до переліку вкладників,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання права та включення до переліку вкладників.

Позовна заява мотивована тим, що 26.04.2016 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-024-000002673. На виконання договору відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 . 26.04.2016 року позивач згідно квитанції №38218 поповнив рахунок на 61 300 гривень. 26.04.2016 року ОСОБА_1 з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір, за умовами якого позивачем надавалися кошти у тимчасове користування позичальнику - ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», а позичальник зобов`язаний повернути позивачеві отримані кошти на рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», та сплатити відповідні проценти. Також позивач зазначив, що на виконання умов цього договору на його поточний рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський» ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було перераховано грошові кошти в розмірі 62 294,86 гривень, але відповідачем не визнається його право на отримання гарантованих законом виплат відшкодування за вкладом у розмірі 62 294,86 гривень відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач ОСОБА_1 просив суд визнати його право на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком № НОМЕР_1 на суму 62 294,86 гривень та зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_1 на суму 62 294,86 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладників - задоволено.

Визнано право ОСОБА_1 на отримання відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунком № НОМЕР_1 на суму 62 294,86 гривень.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком № НОМЕР_1 на суму 62 294,86 гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на користь держави судовий збір в сумі 1 280 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кошти, які надійшли на поточний рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайлівський», є вкладом у розумінні Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому у відповідача виник обов`язок щодо відшкодування ОСОБА_1 зазначених грошових коштів за рахунок Фонду. Доказів на підтвердження нікчемності транзакції ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» щодо перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 не надано. ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року відповідним платіжним документом зі свого розрахункового рахунку, який відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», ініціювало переказ коштів на повернення позик та сплату процентів позивачу на підставі відповідних договорів, укладених між ними. Договір № 980-024-000228225 від 26.04.2016 року був укладений між ОСОБА_1 (як позикодавцем) та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (як позичальником) і відповідні транзакції були вчинені 19.05.2016 року саме на умовах цього договору. ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов`язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, у даному випадку перед ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача. Списання та зарахування коштів за банківськими рахунками здійснюється відповідно до договорів обслуговування банківських рахунків та Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, згідно п. 1.4 гл. 1 якої розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача. Таким чином, договір, який був укладений між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», за своєю природою та змістом не є розрахунковим документом. Договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку. ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів є правомірними та відповідали діючому законодавству України. В Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» були відсутні підстави для визнання нікчемними транзакцій (операцій) щодо списання коштів з відкритого в банку розрахункового рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, який відкритий в цьому банку. ПАТ «Банк Михайлівський» не вчинив дій, спрямованих, на недопущення збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. Негативні наслідки при невиконанні банком рішень НБУ щодо обмеження чи припинення операцій настають саме для такого банку, а не для його клієнтів, тому позивач не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи. Отримання ПАТ «Банк Михайлівський» коштів на рахунок, згідно укладеного позивачем договору, не призводить до автоматичного визнання такого нікчемним, оскільки це не суперечило чинному законодавству. Надані позивачем кошти для ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» через повіреного - ПАТ «Банк Михайлівський», були вкладом, котрий був повернутий на його поточний рахунок із відсотками згідно укладеного договору. Рахунок позивача мав би бути включеним до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» - задоволено частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2018 року - скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання права та включення до переліку вкладів - закрито (т.1 а.с. 193-197).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 49-55).

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір позики № 980-024-000228225 від 26.04.2016 року є двостороннім, укладеним позивачем безпосередньо з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у межах повноважень, наданих Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та відповідно до положень ст. 38 цього Закону визнав нікчемним правочин від 19 травня 2016 року з перерахування ПАТ «Банк Михайлівський» коштів від ТОВ «Кредитно-Інвестиційний Центр» на рахунки 2 445 фізичних осіб, у тому числі на рахунок ОСОБА_1 . Крім того, позивачу було розблоковано рахунок по договору № 840-024-000236322 від 11.05.2016 року на суму 27 015,51 грн. Вказана обставина не була взята судом першої інстанції при ухваленні рішення у справі. Залишок в блоці грошових коштів становить 62 294,86 грн. Крім цього, діє наказ Уповноваженої особи Фонду № 42/2 від 01.06.2016 року «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів ( у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними», відповідно до якого затверджені висновки комісії щодо нікчемності перерахування коштів на рахунок позивача. Зазначений наказ не визнано протиправним та не скасовано судом, що унеможливлює вчинення будь-яких дій Уповноваженою особою Фонду щодо подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (т.1 а.с. 148-154). Зазначає, що переказ коштів не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, а тому не може бути визнаним недійсним або нікчемним у порядку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банк не є стороною правочину, на виконання якого було здійснено переказ коштів. Договори відступлення прав вимоги № 1805 від 18.05.2016 року та № 1 від 19.05.2016 року були укладені з порушенням норм чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур банку, а тому вказані правочини, в тому числі і правочини з перерахування (повернення позики) коштів позивачу, є нікчемними у відповідності до положень п.п. 2.7, 8, 9 частини 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Нікчемність договорів, укладених між банком та ТОВ «ІРЦ», не свідчить про нікчемність договору банківського рахунку з позивачем, а саме по собі отримання ПАТ «Банк Михайлівський» коштів на рахунки, згідно з укладеними позивачем договорами, не призводить до автоматичного визнання таких переказів нікчемними, оскільки це не суперечило чинному законодавству. Нікчемність договору відступлення прав вимоги, укладеного між банком та іншими особами, не тягне за собою нікчемність договору на розрахункове - касове обслуговування, в рамках якого виконане перерахування на рахунки фізичних осіб. Оспорювання Фондом залишку на рахунку у юридичної особи веде до визнання або невизнання судом боргу у юридичних осіб, який ці юридичні особи повинні погасити згідно зі ст. 38 Закону, це не може бути підставою для визнання нікчемним перерахуванням коштів вкладнику.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що на підставі рішення НБУ від 23.05.2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації (т.1 а.с. 93).

Рішенням Правління Національного банку України від 12.07.2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації «ПАТ «Банк Михайлівський», призначено уповноважену особу Фонду, якими розпочато процедуру ліквідації відповідача та призначено уповноважену особу (т.1 а.с. 94).

Отже, 23.05.2016 року в ПАТ «Банк Михайлівський» запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації Банку по 12.07.2018 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №265 від 24.01.2017 року делеговані повноваження уповноваженої особи Фонду: з 25.01.2017 року, визначені статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; Волкову Олександру Юрійовичу з 25.01.2017 року, визначені пунктами 4,5,6 та 8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т.1 а.с. 89).

26.04.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-024-000002673, відповідно до якого відповідачем на ім`я позивача було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 для зберігання грошей та взято зобов`язання щодо його обслуговування (т.1 а.с. 9).

26.04.2016 року ОСОБА_1 з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір, за умовами якого позивачем надавалися кошти у тимчасове користування позичальнику ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», а позичальник зобов`язаний повернути позивачеві отримані кошти на рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», та сплатити відповідні проценти (т.1 а.с.14).

Згідно з п. 1.2. зазначеного договору сумою грошових коштів за договором є кошти у розмірі 61 300 гривень, які передаються на строк не більше 91 дня по 26.07.2016 року зі сплатою процентів у розмірі 33,54% річних. Окрім того, згідно з п. 1.2. зазначеного вище договору від 26.04.2016 року, його сторони передбачили, що сплата коштів позивачу здійснюється шляхом зарахування на рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 на виконання умов зазначеного договору від 26.04.2016 року на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» були внесені грошові кошти у розмірі 61 300 гривень (т.1 а.с. 15).

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок ОСОБА_1 відкритий рахунок в ПАТ «Банк «Михайлівський» за №6601, здійснено перекази коштів на загальну суму 62 294,86 гривень, що визнається відповідачем та підтверджується його довідкою про стан рахунку від 21.09.2016 року (т.1 а.с. 12).

ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою про включення його до переліку вкладників, на що отримав повідомлення про те, що кошти у сумі 62 294,86 гривень на момент введення тимчасової адміністрації дійсно знаходились на поточному рахунку позивача № НОМЕР_1 , але на підставі статей 215, 216 ЦК України та ст.37, п.п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на загальну суму 62294,86 гривень, є нікчемним (т.1 а.с. 10,11).

Згідно матеріалів справи, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 року відповідним платіжним документом зі свого розрахункового рахунку, який відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський», ініціювало переказ коштів на повернення позик та сплату процентів позивачу на підставі відповідних договорів, укладених між ними (т.1 а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії Уповноваженої особи Фонду з приводу відмови у включенні позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, є неправомірними.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.2 ст.48 ЦПК України відповідачем є особа чи держава, до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Зазначене підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі №552/6381/17.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, та розглянув справу за участі неналежного відповідача - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».

Проте, зважаючи на те, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни неналежного відповідача належним, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.

За вказаних обставин, апеляційний суд у складі колегії судів не може погодитися з висновками про задоволення позовних вимог, що викладені у рішенні суду першої інстанції, оскільки суд ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був залучений до участі у розгляді справи.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 1 920 грн. (т.1 а.с. 129).

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч.3 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання права та включення до переліку вкладників - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію 1 920 грн. судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош Т. О. Кривчун О. В. Прядкіна