22-ц/804/445/19
6-212/2011

Головуючий в 1інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
31 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,
суддів - Биліни Т.І., Мироненко І.П.
секретар - Тулянкіна М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі в режимі відеоконференції матеріали цивільної справи за поданням відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції в м.Донецьку про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3, на ухвалу Ворошиловського районного суду міста Донецьку Донецької області від 11 травня 2011 року,
Відділ державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції в м.Донецьку звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2
Ухвалою Ворошиловського районного суду міста Донецька Донецької області від 11 травня 2011 року подання задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення закордонного паспорту, до виконання зобовязань за рішенням суду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанцій, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу від 11.05.2011 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
В скарзі зазначає, що судом було постановлено ухвалу з порушенням ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оскільки питання вирішено судом без повідомлення боржника, більш того, ОСОБА_2 не було відомо про існування рішення суду про стягнення з нього заборгованості. Вважає, що суд при вирішенні подання обмежився наявністю факту заборгованості ОСОБА_2, і не перевіряв обставини ухилення від виконання рішення суду про стягнення заборгованості.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності представника Відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції в м.Донецьку, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до положень ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
01 листопада 2018 року Селидовським міським судом Донецької області частково відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі №6-212/2011 за поданням відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції в м.Донецьку про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Даною ухвалою встановлений повний зміст ухвали Ворошиловського районного суду м.Донецьку від 11 травня 2011 року, якою задоволено подання і встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення закордонного паспорту, до виконання зобовязань за рішенням суду.
Судом першої інстанції було встановлено наступне.
Постановою державного виконавця від 14.02.2011 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2-706/2010 від 06.12.2010 року задля примусового виконання рішення суду про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суми заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 399482,75 грн.
Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення постанову про відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 отримав 23 лютого 2011 року, однак жодних заходів для добровільного виконання рішення суду не прийняв.
У відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були здійснені всі передбачені законом заходи: відкрито виконавче провадження, копію постанови про відкриття провадження направлено боржнику; з метою виявлення рухомого, нерухомого майна, рахунків в установах банків направлені відповідні запити.
Вказані заходи результатів не принесли, майно боржника не виявлено.
Згідно з актом державного виконавця від 14 квітня 2011 року, складеним за місцем проживання боржника ОСОБА_2, останній там не мешкає, знятий з реєстрації 07.02.2011 року.
Вирішуючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник свідомо ухиляється від добровільного виконання рішення суду, тому є законні підстави для задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2
Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками.
Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.
Згідно з п. 5, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.
З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.
Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.
Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно було вирішуватися при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України в редакції 2004 року, що діяв на час вирішення судом даного подання - зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.
Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду.
Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення, як того вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представником боржника ОСОБА_3 вказано, що 07.02.2011 року ОСОБА_2 знявся з реєстрації за адресою м.Донецьк, вул.Постишева,97/25, виїхав і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, ніяк не міг отримати 23 лютого 2011 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито 14 лютого 2011 року .
Згідно з паспортними даними ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, з 10.05.2013 року.
Судом також зазначено в оскарженій ухвалі як про дату зняття боржника з реєстрації за вказаною державним виконавцем адресою, так і нібито про отримання ним копії постанови в пізніший період.
Разом з тим в матеріалах справи не міститься підтверджень факту обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення суду про стягнення заборгованості, як і факту доведення до нього ухвалення такого судового рішення.
Вбачається, що боржник не був взагалі повідомлений про відкриття виконавчого провадження, оскільки протилежне нічим не доведено.
Враховуючи зазначені обставини та відсутність доказів, які б свідчили про факти умисного ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для вжиття заходів для виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Ворошиловського районного суду м.Донецьку Донецької області від 11 травня 2011 року скасувати.
У задоволені подання Відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції в м.Донецьку про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2019 року.

Судді Є.Є. Мальцева

ОСОБА_6

ОСОБА_7