ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1547/19 Справа № 199/3686/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Вказував, що з відповідачем по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2004 року до 10 червня 2015 року. За час перебування у шлюбі вони в 2013 році придбали квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, кольору - сіра бронза, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зважаючи на те, що добровільно поділити майно відповідач не бажає, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частини спірної квартири; залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зобов'язавши ОСОБА_2 виплатити йому грошову компенсацію 50% вартості легкового автомобіля в розмірі 111.647 грн. 50 коп.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на спірні квартиру та автомобіль.

Зазначала, що вказане майно є її особистою приватною власністю, просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2, та на легковий автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині на автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позовні вимоги щодо поділу квартири АДРЕСА_2 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 750 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.

В частині позовних вимог щодо визнання права особистої приватної власності на автомобіль «Hyundai Sonata" відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн.40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ухвалити нове рішення, яким виділити йому у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірна квартира була придбана за 91.923 грн., сума грошових коштів, отримана ОСОБА_2 від продажу іншої квартири в м.Синельникове, згідно договору купівлі-продажу складає 68.561 грн., різниця між ними складає 23.362 грн., тобто 1/4 вартості квартири; свідчення свідків не можуть бути належним доказом, оскільки частина є родичами ОСОБА_2; кошти, які були отримані від продажу квартири в м.Синельникове, дійсно були більшою часткою використані на придбання спірної квартири, проте більша частина коштів була використана саме з сімейного бюджету.

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2004 року, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2015 року.

За час перебування у шлюбі 03 грудня 2013 року сторонами придбана квартира АДРЕСА_2 та 07 липня 2008 року придбано автомобіль «Hyundai Sonata», 2008 року випуску, кольору - сіра бронза, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, а саме: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (Дніпро) (т.1 а.с.176), довідку Першої синельниківської державної нотаріальної контори про продаж квартири АДРЕСА_1, виданої ОСОБА_2 (т.1 а.с.175), покази свідків, квартира АДРЕСА_2 придбана за власні кошти ОСОБА_2, вони не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому поділу квартира між подружжям не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, щоодин з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17.

З матеріалів справи вбачається, що на спростування презумпції спільності права власності подружжя на квартиру АДРЕСА_2, яка набута в період шлюбу 03 грудня 2013 року за 91.923 грн. (а.с.119), ОСОБА_2 надала відповідні докази.

Так, згідно відповіді Першої синельниківської державної нотаріальної контори від 27 листопада 2015 року - 26 листопада 2013 року за реєстровим номером №1019 ОСОБА_2 вчинено продаж квартири за АДРЕСА_1 за суму 65.000 грн. Вказана квартира належала ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно договору дарування від 07 вересня 2004 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 визнав продаж вищевказаної квартири ОСОБА_2 та використання частини коштів від її продажу на придбання спірної квартири (т.3 а.с.98).

Доводи апеляційної скарги про те, що різниця між коштами, сплаченими в розмірі 91.923 грн. за договором купівлі-продажу спірної квартири від 03 грудня 2013 року, та коштами, від продажу квартири за АДРЕСА_1, отриманими ОСОБА_2, складає 23.362 грн., що складають 1/4 частину вартості спірної квартири, тому підстав вважати спірну квартиру особистою власністю ОСОБА_2 немає, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27 листопада 2013 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.62), ОСОБА_3 (сестра ОСОБА_2.), ОСОБА_4 (племінниця ОСОБА_2.) та ОСОБА_5 (мати ОСОБА_6) передали у власність ОСОБА_7 квартиру номер АДРЕСА_3 за 148.460 грн.

Даний договір купівлі-продажу було укладено за шість днів до укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 - 03 грудня 2013 року.

Отримані кошти в розмірі 148.460 грн. ОСОБА_5 (мати ОСОБА_2.) поділила порівну між своїми доньками.

З урахуванням наведених обставин, ОСОБА_2 належними доказами довела, що для придбання спірної квартири вона внесла власні кошти у розмірі 91.923 грн., тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за нею права особистої приватної власності на спірну квартиру.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.