ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5349/19 Справа № 182/1464/19 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді доповідача- Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря судового засідання: Голуб О.О.

сторони справи:

заявник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2019 року, постановлену суддею Рибаковою В.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, повний текс судового рішення складено 12 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року заявник ОСОБА_1 заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначив, що він, працюючи трактористом з 24.08.1984 року по 24.12.1984 року в колгоспі імені М. Горького, не був членом колгоспу імені М. Горького, що знаходився в с.Покровське, Нікопольського району.

Заявник вказав, що 07.07.2018 року він отримав відповідь з Відділу з питань призначення та перерахунку пенсії №14 управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про те, що період його роботи в колгоспі імені М. Горького з 24.08.1984 року по 24.12.1984 року неможливо зарахувати до загального стажу, так як з наданих ним документів неможливо встановити, чи був він членом колгоспу. Встановлення факту того, що він, працюючи трактористом з 24.08.1984 року по 24.12.1984 року в колгоспі імені М. Горького, не був членом колгоспу імені М. Горького, йому необхідно для призначення і нарахування пенсії.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за його заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали та повернення справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що, звернувшись до пенсійного фонду за призначення пенсії за віком він надав належним чином оформлену справу про те, що в період часу з 24.08.1984 року по 24.12.1984 він працював в колгоспі імені М. Горького і у фонду не було претензій та сумнівів щодо його праці у зазначений період часу в колгоспі імені М. Горького, однак у справі не було відображено чи був він в той час членом колгоспу чи ні, а це, мало значення для віднесення цього часу роботи до колгоспного чи загального стажу, у зв`язку із чим пенсійний фонд відмовив йому зарахуванні цього часу до пенсійного стажу. Апелянт вказує, що в період роботи в колгоспі він не був його членом, однак підтвердити цей факт він не має можливості , у зв`язку із чим і звернувся до суду із заявою про встановлення цього факту.

ОСОБА_1 вказує, що встановлення цього факту породжувало для нього юридичні наслідки у вигляді зарахування часу його роботи в колгоспі імені М. Горького до загального пенсійного стажу, а не колгоспного.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, відмовивши йому у відкритті провадження дійшов до невірного висновку, що у встановленні необхідного йому факту вбачається спір про право, який вирішується в порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, просить відмовити заявнику в задоволенні його апеляційної скарги, залишивши ухвалу суду першої інстанції без змін. При цьому зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, надуманими, такими, що не спростовують факти, викладені в оскаржуваному судовому рішенні. Також, зазначає, що можливість встановлення факту щодо періоду роботи для обчислення пенсії рішенням суду, в тому числі і в порядку окремого провадження, чинним законодавством України не передбачена, звернення до суду із заявою про такий факт в порядку окремого провадження суперечить правовій суті даного виду провадження.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог та доводів відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції, керувався нормами статті 315 ЦПК України, й виходив з того, що встановлення факту про те, що заявник з 24.08.1984 року по 24.12.1984 року, не був членом колгоспу імені М.Горького йому необхідно для зарахування вказаного періоду до його загального трудового стажу та в подальшому призначення та нарахування пенсії, тобто вбачається спір про право, який вирішується у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Так, з листа відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області надісланого ОСОБА_1 щодо визначення права на пенсію від 27.07.2018 за №826/03-12, вбачається, що йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу, який у нього складає 23 роки 7 місяців 22 дні.

У цьому ж листі зазначено, що період роботи позивача у колгоспі ім.Горького з 24.081983 по 25.12.1984, неможливо зарахувати до загального стажу так, як з наданих ОСОБА_1 документів неможливо встановити чи перебував останній членом колгоспу та чи утримувались страхові внески із заробітної плати за вищезазначений період часу (а.с.24-25).

Також, в листі роз`яснено, що у разі незгоди із рішенням органів ПФУ, його можна оскаржити в судовому порядку.

Наведений вище лист вказує на відмову органу ПФУ у призначені пенсії за віком через недостатність страхового стажу, тобто ОСОБА_1 вважає, що він має достатній трудовий стаж для призначення йому пенсії за віком, тоді, як органи Пенсійного фонду України, навпаки, стверджують про недостатність у заявника страхового стажу, а отже, між ОСОБА_1 і Пенсійним фондом України наявній спір про право.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення факту, що мають юридичне значення розглядаються судом в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Нормами ч.4 ст. 315 ЦПК України, встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Таким чином, суд, першої інстанції, вивчивши заяву ОСОБА_1 , встановив наявність спору про право, який вирішується в порядку адміністративного судочинства, та на законних підставах, відмовив заявнику у відкритті провадження, при цьому, роз`яснив останньому про його право на звернення до суду в порядку позовного провадження, в порядку адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, оскільки ці доводи, правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що з урахуванням положень ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 12 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: