Дата документу 05.02.2019 Справа № 310/9078/15-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/9078/15

Провадження №22-ц/807/813/19

Запорізькій апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року в складі судді Дністрян О.М. справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 рокуАТ КБ «ПРИВАТБАНК»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідно до укладеного договору №ZPBNGA00000010 від 27.02.2007 року ОСОБА_1. отримала кредит в розмірі 111 650 грн. на термін до 27.02.2017 року.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконала та станом на 18.08.2015 року має заборгованість на суму 458902,32 грн., яка складається з наступного: 106941,50 грн. - заборгованість за кредитом, 144232,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 12091,45 грн. - заборгованість по комісії; 195637,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яку позивач просив суд стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 6883,53 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №ZPBNGA00000010 від 27.02.2007 року станом на 18.08.2015 року в розмірі 330777,13 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 106941,50 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 144232,24 грн, заборгованості по комісії в сумі 12091,45 грн, пені в розмірі 67511,94 грн, та понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 4956,14 грн, а всього - 335733 грн 27 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не надано доказів про зміну правонаступника з ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» на АТ КБ « ПРИВАТБАНК»; кредитний договір є нікчемним, оскільки при його укладенні не було дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів»; позивачем не надано доказів повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки; пеня за період з 06.04.2009 року по 18.08.2015 року нарахована за межами строку позовної давності; судом не застосовано ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішенням, яке набрало законної сили, у справі №310/10867/15 за позовом ОСОБА_1. до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, у задоволенні позовних вимог відмовлено; умовами кредитного договору передбачено право банка в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки; судом першої інстанції застосовано ч.2 ст. 258 ЦК України щодо стягнення неустойки у вигляді пені; а також надано копію статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та зазначено, що вказаний статут є у вільному доступі та розміщено на офіційному сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладенні договору.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановлено судом, що 27.02.2007року між ОСОБА_1. та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №ZPBNGA00000010, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит шляхом видачі готівки через касу на строк з 27.02.2007 року по 27.02.2017 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 122734 грн. на власні потреби, 11084 грн - на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно (т. 1 а.с.8-10).

Відповідно до умов п.7.1 договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1972,66грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Пунктом 7.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбаченому п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3. договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірні 2,91% на місяць, розраховані на суму непогашеної заборгованості в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених п.п.2.2.2,2.2.3, банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Згідно із розрахунком банку заборгованість відповідачки за кредитним договором від 27.02.2007 року станом на 18.08.2015 рік складає 458 902,32 грн, з яких: 106 941,50 грн - заборгованість за кредитом, 144232,24грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 12 091,45 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 195 637,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (т.1 а.с.4-7).

Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано та свого розрахунку не надано.

При вирішенні спору суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт укладення кредитного договору, розмір заборгованості підтверджується належними і допустимими доказами і стягнув суму боргу, обмеживши розмір пені нарахуваннями в межах строку позовної давності.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, які були погоджені сторонами, відповідачем не спростований, отже суд першої інстанції обґрунтовано прийняв його до уваги, дійшов до висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором та частково задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору з огляду на його нікчемність, оскільки при його укладенні не було дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», спростовуються рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 липня 2017 року, що набрало законної сили19 грудня 2017 року, у справі №310/10867/15 за позовом ОСОБА_1. до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.155-159). Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1. залишено без задоволення, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року залишено без змін (т.2 а.с.83-87).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банк без згоди позичальника в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку за кредитом, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові, є також неспроможними.

Згідно із змістом пункту 2.3.1 кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банку надсилає позичальникові письмову повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дня вступу в чинність зміненої процентної ставки.

На виконання вказаного пункту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом №20.1.3.2/6-39437 від 31.12.2008 року повідомлено ОСОБА_1. про збільшення відсоткової ставки та запропоновано у разі незгоди, в строк не пізніше 20.01.2019 року, звернутися до відділення банку, що обслуговує її кредит, надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (т.1 а.с.11-12).

Додержання вказаних умов позивачем також встановлено в межах вищезазначеної цивільної справи №310/10867/15за позовом ОСОБА_1. до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, що згідно із положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Твердження апеляційної скарги про порушення строків спеціальної позовної давності, не застосування судом ч.2 ст. 258 ЦК Україниє безпідставними. Як вбачається із рішення суду пеня за порушення умов договору стягнута судом в межах одного року, розмір стягнутої пені не перевищує суму заборгованості за кредитом і відсотками, тому підстав для застосування положень ч.3 ст.. 551 ЦК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання доказів про зміну правонаступника з ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» на АТ КБ « ПРИВАТБАНК» є неспроможними, оскільки вказана інформація є загальновідомою, статут АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розміщено на офіційному сайті банку. Крім того, позивачем у додатках до відзиву на апеляційну скаргу надано копію статуту, згідно із п.1.7 ст.1 якого, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т.2 а.с.49-82).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 листопада 2018 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка