КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/6999/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н.С.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/780/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції : Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано, зокрема: Апеляційний суд Київської області, Апеляційний суд міста Києва, та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 08.10.2018 Київського апеляційного суду цивільну справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів призначено судді-доповідачу Волошиній В.М. та суддів, які входять до складу колегії: Волошина В.М. - головуючий суддя, судді Панченко М.М., Слюсар Т.А.

11 жовтня 2018 року ухвалою Київського апеляційного суду справу прийнято до провадження Київського апеляційного суду та призначено до розгляду.

01 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом (а.с.2 т.1) до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Каплун Ю.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 червня 2015 року ОСОБА_2 уклав від імені позивача договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 ОСОБА_2 під час укладення договору діяв на підставі довіреності, виданої в порядку передоручення та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 4453. Вищезазначена довіреність була видана на ім`я ОСОБА_3 на підставі довіреності від 12 червня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстровий номер 4263. Предметом договору є земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0546 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_1 ). Згідно умов договору купівлі-продажу земельна ділянка була продана за ціною, яка становить 41 194,00 грн. При цьому, позивач вказує на те, що за результатами оцінки, здійсненої станом на день укладення договору купівлі-продажу вартість земельної ділянки, яка є предметом договору становила 526223,00 грн. Тобто, відповідачем ОСОБА_2 було відчужено земельну ділянку за ціною, яка більш ніж у 10 разів менша від ринкової. Однак, навіть отримані від ОСОБА_4 у розмірі 41 194,00 грн., як оплату по договору відповідач ОСОБА_2 позивачу не передав. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 визначила відповідача ОСОБА_2 в якості замісника без повідомлення позивача та погодження з ним кандидатури замісника, позивач вважає, що відповідачі несуть солідарну відповідальність.

Просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача 526 223,00 грн., з яких 41 194,00 грн. - грошові кошти, одержані у зв`язку з виконанням доручення та 485 029,00 грн. - завдані збитки.

Також 01 серпня 2016 року позивач звернувся у суд із позовом (а.с.113 т.1) до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 був укладений договір позики, за яким остання позичила грошові кошти у розмірі 361295,70 грн. В забезпечення виконання зобов`язання по даному договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були укладені два іпотечні договори. Відповідно до першого іпотечного договору (реєстровий номер 4254), позивач передав в іпотеку земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер НОМЕР_2 ). Згідно другого іпотечного договору (реєстровий номер 4256) позивач передав в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань по іпотечним договорам у визначений термін між ОСОБА_2 , який діяв від імені позивача на підставі довіреності, та ОСОБА_4 були укладені договори купівлі-продажу переданих в іпотеку земельної ділянки та житлового будинку. При цьому, договір купівлі продажу земельної ділянки було здійснено за ціною 158 402,64 грн., а договір купівлі-продажу житлового будинку - за ціною 466 188,00 грн. При цьому, відповідно до експертної оцінки вартість житлового будинку становить 2 864 000,00 грн., що еквівалентно 136 214,00 дол. США, а вартість земельної ділянки - 1 265 465,00 грн. Не погоджуючись із встановленими в договорах купівлі-продажу цінами, позивач вважає, що внаслідок заниження ціни договорів довіреною особою позивачу було завдано збитків.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3 504 874,36 грн. у якості відшкодування різниці між ціною продажу предмету іпотеки та звичайною ціною на нього.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення коштів відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення коштів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість. При цьому зазначав, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (доручення на ім`я ОСОБА_3 та передоручення на ОСОБА_2 ) при продажі земельної ділянки площею 0,0546 га ОСОБА_4 за ціною 41 194,00 грн. , а також продаж ОСОБА_2 іпотечного майна - земельної ділянки площею 0,1200 га за ціною 158 402,64 грн. та житлового будинку - за ціною 466 188,00 грн. діяли недобросовісно, оскільки продане майно не відповідало ринковій вартості і майже в 10 разів було занижено. Ці обставини підтверджуються письмовими доказами - експертними оцінками, проведеними на його замовлення відповідно до яких на момент укладення договорів купівлі-продажу вартість земельної ділянки 0,0546 га становила 526223,00 грн., вартість земельної ділянки 0,1200 га - 1 265 465,00 грн., вартість житлового будинку - 2 864 000,00 грн. На його думку, при ухваленні рішення суд першої інстанції порушив норми, як матеріального, так і процесуального права та відмовив у задоволенні позовних вимог. А тому, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У судові засідання, які призначались Київським апеляційним судом на неодноразові виклики позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_5 не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та 3-х осіб в судові засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 направили для участі у справі своїх представників, треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_5 направили суду заяви щодо розгляду справи у їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 було пред`явлено до суду 2-а позови про стягнення коштів.

Так, 01.08.2016 ним подано позов до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 3-і особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення грошових коштів у розмірі 526 223,00 грн. та судових витрат (а. с. 2-5 т.1).

01.08.2016 позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до відповідача ОСОБА_2 , 3-і особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів у розмірі 3 504 874,36 грн. (а.с.113-116 т.1).

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-і особи: приватний нотаріус Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів. Цивільній справі присвоєно №369/6999/16-ц, провадження 2/369/3198/16 (а.с.14 т.2).

Позовні вимоги ОСОБА_1 за обома позовами зводилися до того, що майно, яке належало йому на праві власності, було продано,як за довіреністю, так і у відповідності до договорів іпотеки, відповідачем ОСОБА_2 за ціною, яка не відповідала його дійсній вартості та в рази була занижена. Тому він, за своєю ініціативою провів оцінку проданого майна та в підтвердження своїх позовних вимог надав суду відповідні звіти щодо дійсної вартості майна на момент його продажу та звернувся до суду за захистом порушеного права.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною 1 статті 626 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 5 статті 626 вказаного Кодексу передбачено, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті зобов`язань.

У статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами першою, третьою статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина перша, третя статт 238 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, а частиною першою статті 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення і відмова від цього права є нікчемною.

Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Згідно зі ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч.1 ст.1004 ЦК України).

Метою договору доручення є здійснення повіреним прав довірителя, набуття, зміна і припинення для нього прав та обов`язків шляхом здійснення угод, тому повірений має діяти в тих межах, які встановлені довірителем відповідно до змісту наданого йому доручення.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено договір позики (а.с.78 т.1) за яким ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_2 у борг грошові кошти у розмірі 361 295,70 грн., що становило 31000 доларів США (а.с.78 т.1) зі строком повернення 12 година ранку 12 липня 2014 року. За розпискою (а.с.79 т.1) ОСОБА_1 12 червня 2014 року передав у іпотеку ОСОБА_2 земельну ділянку і будинок за виконання зобов`язання, які виникли у ОСОБА_10

20 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.119-124, 125-130 т.1, а.с. 171-173 т.2)) було укладено 2-а договори іпотеки відповідно до яких ОСОБА_1 передав в іпотеку будинок, загальною площею 279 кв.м з господарськими спорудами та земельну ділянку, площею 0,1200 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , як майновий поручитель за виконання зобов`язання, які виникли у ОСОБА_10

В розділі V1 Договору іпотеки будинку та господарських споруд (а.с.121,122 т.1) визначено сторонами договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 6.2.5 цього застереження встановлюється, що Іпотекодержатель набуває Предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Пункт 6.3.4 передбачав, що ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В розділі V1 Договору іпотеки земельної ділянки, розміром 0,1200 га (а.с.127,128,129 т.1) визначено сторонами договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 6.2.4 цього застереження встановлюється, що Іпотекодержатель набуває Предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Пункт 6.3.4 передбачав, що ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

На виконання зазначеної норми відповідач ОСОБА_2 повідомив позивача ОСОБА_1 про погашення боргових зобов`язань за ОСОБА_10 , а при невиконанні вимоги про продаж іпотечного майна.

Оскільки позивач ОСОБА_1 на письмову вимогу ОСОБА_2 щодо погашення боргу, як майнового поручителя не відреагував, борг не погасив, то останній відчужив іпотечне майно шляхом його продажу.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 червня 2015 року (а.с.113-115 т.2) ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1200 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за експертною оцінкою 158 402,64 грн.

Тоді як, відповідно до Звіту про оцінку майна №RS48-150608-001 (а.с. 145-157 т.1) проведеного на замовлення ОСОБА_1 , вартість земельної ділянки, площею 0,1200 га на момент укладення договору купівлі-продажу (08.06.2015) становила 1 265 465 грн. без ПДВ.

Житловий будинок за тією ж адресою був проданий ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (а.с. 162-164 т.2) за ціною 723 084,78 грн.

Згідно Звіту оцінки будинку на замовлення ОСОБА_1 на момент продажу становила 2 864 000 грн. (а.с.168- 213 т.1).

12 червня 2014 року позивач ОСОБА_1 (а.с.87 т.1) видав довіреність гр. ОСОБА_3 - відповідачу та гр. ОСОБА_15 у справі на розпорядження, експлуатацію (управління) та відчуження нерухомого майна, зокрема, земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,0499 га. Для чого надав їм право замовити та отримати документи, зокрема, звіту про експертну оцінку майна (земельної ділянки). Довіреність видана на підставі усного договору доручення з правом передоручення.

В порядку передоручення (а.с. 193 т.3) відповідач ОСОБА_3 08 червня 2015 року видала довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 щодо продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,0499 га. Для чого надала йому право замовити та отримати документи, зокрема, звіт про експертну оцінку майна (земельної ділянки).

08 червня 2015 року ОСОБА_16 , діючи від імені ОСОБА_1 за довіреністю, виданою Андрєєвою О.О. відповідно до договору купівлі-продажу (а.с.13-16 т.1) продав ОСОБА_4 земельну ділянка АДРЕСА_1 площею 0,0546 га за ціною 41194,00 грн. (експертна грошова оцінка,як зазначено в договорі ).

Разом з тим, відповідно до Звіту про оцінку майна №RS48-150608-002 (а.с.21-33 т.1) проведеного на замовлення ОСОБА_1 , вартість земельної ділянки, площею 0,0499 га (навіть, меншою за продану) на момент укладення договору купівлі-продажу (08.06.2015) становила 526 223,00 грн. без ПДВ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів суд першої інстанції виходив з вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України і що позивач в супереч зазначеним нормам не довів належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, рішення суду не відповідає вимогам вищезазначеної норми, при його ухваленні суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необгрутованого рішення.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закону) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (ч. 1 ст. 38 Закону).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 38 Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розглядаючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи позовних вимог , зокрема, долучаючи до матеріалів справи звіти про оцінку майна, надані позивачем, не звернув уваги на те, що вартість спірного майна суттєво відрізняється від вартості, зазначеної у договорах купівлі-продажу, в яких зазначено, що продаж було проведено за попередньою оцінкою суб`єкта оціночної діяльності, взявши до уваги позицію відповідача.

В процесі розгляду справи в апеляційному суді позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення експертизи на предмет оцінки проданого майна.

Ухвалою від 05 жовтня 2017 року Апеляційного суду Київської області клопотання ОСОБА_1 було задоволено. Призначено по справі судово-будівельно-технічну експертизу щодо визначення дійсної ринкової вартості спірного майна.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 31.07.2018 №20572/17-43/13913/13914/18-43 дійсна ринкова вартість житлового будинку на 08.06.2015 складає 1 725 470 грн., земельної ділянки, загальною площею 0,1200 га - 814 800 грн., земельної ділянки загальною площею 0,0499 га - 338 821 грн.

У колегії суддів не виникає сумнів у правильності та обґрунтованості вищезазначеного експертного висновку, складеного судовим експертом у відповідній галузі, а тому вважає його належним та допустимим доказом та приймає його до уваги.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що продані земельні ділянки та будинок, що належали позивачу ОСОБА_1 на праві власності були продані відповідачем ОСОБА_2 за ціною, яка не відповідала дійсній ринковій вартості на момент продажу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, вимог закону, не надав оцінку всім доказам у справі і прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Пред`являючи позов про солідарне стягнення 526 223,00 грн. з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позивач вважав,що ОСОБА_3 повинна нести таку відповідальність, оскільки їй було надано довіреність щодо реалізації спірного майна і її дії при оформленні довіреності за передорученням на ОСОБА_2 були неправомірними.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Між тим, солідарна відповідальність один із різновидів цивільно-правової відповідальності. Солідарна відповідальність - це у зобов`язальному праві відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Лише особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

В даному випадку вина ОСОБА_3 у спричинені збитків позивачу відсутня і позивач про наявність такої не зазначив, а тому підстав покладення на ОСОБА_3 солідарної відповідальності не вбачається.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість проданої земельної ділянки загальною площею 0,0499 га по ціні визначеній судовою експертизою, що становить 338 821 грн., оскільки кошти не були повернуті.

Рішенням Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , 3-і особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики внаслідок виконання зобов`язань було встановлено, що ОСОБА_1 погасив борг як майновий поручитель за зобов`язаннями ОСОБА_10 ОСОБА_2 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 726 950 грн. (а.с.166 т.3).

Оскільки судом встановлено, що продаж будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1200 га розташованих за адресою: АДРЕСА_1 було проведено ОСОБА_2 за заниженою ціною, то різницю вартості слід з нього стягнути на користь позивача. Натомість, оцінка вартості проданого майна колегією суддів визначається за результатами проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 31.07.2018, де дійсна ринкова вартість житлового будинку на 08.06.2015 складає 1 725 470 грн., земельної ділянки, загальною площею 0,1200 га - 814 НОМЕР_3 грн. Так як ОСОБА_1 за рахунок іпотечного майна погасив борг ОСОБА_2 за ОСОБА_10 у розмірі 726 950 грн., то цю суму слід відрахувати від різниці вартості проданого майна: 1 725 470 грн. + 814 800 грн. - 726 950 грн. = 1 813 320 грн., яку і слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 При цьому, колегія суддів не бере до уваги звіти оцінки майна, надані позивачем, як належні та допустимі докази, оскільки вони спростовані судовою експертизою.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в суді першої, апеляційної інстанцій та висновків суду щодо задоволення позовних вимог, необхідно віднести на відповідача ОСОБА_2 у розмірі 2152,14 грн.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 1 997 600,60 грн. (один мільйон дев`ятсот дев`яносто сім тисяч шістсот грн. шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1997,60 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: