печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шоста київська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 21 грудня 2018 року у справі відкрито провадження /а. с. 44/.

Разом із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання заявника однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник подав клопотання про витребування у державного нотаріуса Шостої київської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи № 622/2017, заведеної 05 вересня 2017 року, на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , у копіях, засвідчених належним чином.

28 січня 2019 року у судовому засіданні ухвалою суду, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника заявника про витребування доказів - належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи, яка була заведена приватним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_2 , на запит суду про що державним нотаріусом матеріалів не надано.

Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року витребувано з Шостої київської державної нотаріальної контори засвідчені належним чином копії матеріалів спадкової справи № 622/2017, яка була заведена 05 вересня 2017 року після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 63-64/.

18 березня 2019 року на виконання ухвали суду від 25 лютого 2019 року до суду передано копію спадкової справи № 622/2017 /а. с. 74, 75-92/.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 надала суду покази, що вона є сусідкою заявника і проживає у квартирі, що знаходиться на одному поверсі з нею. Раніше у квартирі № 39 проживало подружжя ОСОБА_4 , з якими вона знайома протягом 40 років, у ній також від народження проживає ОСОБА_1 - заявник. ОСОБА_5 - прабабуся заявника, коли вона померла, ОСОБА_6 стала проживати разом з ОСОБА_2 однією сім`єю, а також повністю обслуговувала, купувала продукти, ліки, сплачувала комунальні послуги, і так протягом шести років. Свідок вказала, що часто приходила до квартири ОСОБА_2 , бачила, що заявник і готувала їжу, і разом з ОСОБА_2 їли, він був дуже вдячним ОСОБА_7 , що не залишився один, оскільки у нього дітей не було, про що він розповідав свідку, і про нього турбуються. ОСОБА_1, як підтвердила свідок, взяла на себе всю турботу про ОСОБА_2 , бюджет у них був спільний, господарство вели також спільно. Оскільки ОСОБА_2 хворів, заявник привозила його і до лікарні, провідувала, купувала ліки /а. с. 61/.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні надала суду покази, що є сусідом заявника і проживає у квартирі № 40 з 1977 року . Подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_6 з донькою, яка є заявником, проживали у квартирі поряд - № 39 . Їхня родина завжди була дружньою. ОСОБА_1 проживала у квартирі від народження. У ОСОБА_2 власних дітей не було, його дружина ОСОБА_5 померла 2000 року і тоді заявник стала проживати разом з ОСОБА_2 , доглядаючи його: займалася його лікуванням, харчуванням. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 весь цей час проживали однією сім`єю /а. с. 62/.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд без його участі, вимоги заяви підтримав та просив задовольнити.

Від заінтересованої особи у справі 26 лютого 2019 року надійшла заява, у якій просить розглядати справу у відсутність представника нотаріальної контори /а. с. 67/.

Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло - на квартиру АДРЕСА_1 , яке було видане 26 квітня 1993 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 26 квітня 1993 року № 1416 та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 25 травня 1993 року за № 1997, право власності в рівних долях на цю квартиру мали /а. с. 17/:

- ОСОБА_12 - батько заявниці, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 15, 18/;

- ОСОБА_5 - бабуся ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 /а. с. 13/;

- ОСОБА_2 - чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 14, 19/.

ОСОБА_2 в цій квартирі був зареєстрований з 13 березня 1972 року по 05 грудня 2006 року та з цього ж часу і проживав у ній до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за № 68027-0006, яка видана 13 вересня 2017 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації /а. с. 29/.

Померлий ОСОБА_2 власних дітей не мав, був одружений з бабусею ОСОБА_12 - ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_5) в 1949 році /а. с. 16/.

У вказаній квартирі АДРЕСА_1 заявник постійно проживає з дня свого народження - ІНФОРМАЦІЯ_5 та зареєстрована за цією адресою з ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується записами в її паспорті /а. с. 25-26/.

Як встановлено, за час життя ніхто із співвласників квартири не написав заповіту на своє майно, а тому після смерті ОСОБА_5 її 1/3 частина квартири як спадщина за законом перейшла до її чоловіка - ОСОБА_2 , який таким чином перед смертю мав право, фактично, на 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та проживав за вказаною адресою, що підтверджується вище вказаною довідкою про реєстрацію місця проживання особи за № 68027-0006, яка видана 13 вересня 2017 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації /а. с. 28/.

Після смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 році - батька ОСОБА_1 , оскільки її мати ОСОБА_13 відмовилася від його спадщини на користь заявника, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 лютого 2018 року (спадкова справа № 622/2017, яка заведена 05 вересня 2017 року державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори пані Ларіною Оленою Вікторівною, за заявою ОСОБА_1 про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,), спадщину ОСОБА_12 як батька 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 прийняла та зареєструвала своє право власності на 1/3 частину цієї квартири, що підтверджується вище вказаним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 лютого 2018 року за №1/2006 від 01 лютого 2018 року та витягом (індексний номер 112452344) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого та виданого їй державним нотаріусом Ларіною О. В. Шостої київської державної нотаріальної контори /а. с. 30/.

На 2/3 частини вище вказаної квартири після смерті ОСОБА_2 , який також не писав заповіту на свою спадщину, не було і нема на цей час спадкоємців цієї спадщини, ніхто не звернувся до нотаріальної контори про намір прийняти цю спадщину та не прийняв її, чому є підтвердженням спадкова справа (спадкова справа у спадковому реєстрі № 61172409, у нотаріуса - № 622/2017, дата заведення 05 вересня 2017 року зареєстровано в реєстрі за № 1-206 державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Ларіною О. В.) /а. с. 75-92/.

Відповідно до вимог частини першої, другої ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Враховуючи те, що на 2/3 частини цієї квартири як на спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не претендував, а також те, що ОСОБА_1 , фактично, весь час з 1982 року проживала в цій сім`ї, а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 бабусі її батька ОСОБА_5 - однією сім`єю з її чоловіком ОСОБА_2 до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем цих 2/3 частин цієї квартири однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, ОСОБА_1 , керуючись вимогами ст. 1264 Цивільного кодексу України, 01 лютого 2018 року подала заяву до Шостої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та видачі їй свідоцтва про право власності на 2/3 частини цієї квартири.

Проте, 12 грудня 2018 року нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Ларіна О. В. винесла постанову, якою відмовила заявнику у праві прийняття вище вказаної спадщини після смерті ОСОБА_2 та видачі їй свідоцтва про право власності на 2/3 частин цієї квартири, оскільки, як вказано в цій постанові, в ОСОБА_1 нема відповідних доказів, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім`єю протягом не менше п`яти років до його смерті, тобто, відкриття його спадщини, та порекомендувала ОСОБА_1 з цього приводу звернутися до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, про проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем не менше п`яти років до відкриття спадщини.

Відповідно до п. 4.4. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вказується факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Частиною другою ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14 вересня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Згідно з вимогами частини першої ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Враховуючи вище викладене, метою звернення до Печерського районного суду м. Києва є встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю не менше п`яти років як спадкоємця зі спадкодавцем - ОСОБА_2 до часу відкриття спадщини, а саме, 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , для подальшого оформлення прав на це спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі частини першої ст. 1264 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та на підставі частини третьої ст. 1268 Цивільного кодексу України, за якою спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог частини другої ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 бабусі ОСОБА_5 , ОСОБА_12 - батька заявника, остання з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з дня народження, тобто, з ІНФОРМАЦІЯ_5, проживала в одній квартирі за адресою: квартира АДРЕСА_1 , весь час проявляла турботу за ними, як могла намагалася полегшити умови в останні роки його життя. Як підтверджено показами свідків, особливо тісні сімейні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли після смерті його дружини ОСОБА_5 , тобто з 20 січня 2000 року, саме з того часу, коли спадкодавець став зовсім самотнім чоловіком, коли ОСОБА_1 взяла на себе все піклування про його життя. З цього часу вони спільно проживали зі спадкодавцем як родина в одній квартирі, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вона здійснювала постійний догляд за ним, як за членом сім`ї. ОСОБА_1 особисто здійснювала догляд за спадкодавцем, допомагала йому у вирішені всіх його проблем, в тому числі, і в зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, вона з ним мали спільні фінанси, вели спільне господарство, вона сплачувала квитанції за комунальні послуги цієї квартири, купувала йому ліки, при необхідності вона його влаштовувала до лікарні.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, що проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини.

У відповідності з пунктами 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, при вирішенні питання про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), враховувуються правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк на момент відкриття спадщини обчислюється з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

В цих же постановах Пленумів Верховного Суду України вказується також і те, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Враховуючи вище викладене, відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 має право успадкувати майно померлого ОСОБА_2 , оскільки проживала з ним до дня його смерті однією сім`єю більше п`яти років, тобто, з 20 січня 2000 року по 16 листопада 2006 року.

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заявником підтверджено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, що понад п`ять років вона проживала однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 , є єдиним спадкоємцем його спадщини за законом після його смерті, оскільки відсутні спадкоємці 1-3 черг за законом на спадщину, заповіт ОСОБА_2 на його спадщину відсутній, до цього часу ніхто не подав заяви про намір прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , але відсутність юридичних доказів того, що вона проживала не менше п`яти років однією сім`єю зі спадкодавцем до відкриття його спадщини, позбавляє її можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, про що і вказано в постанові від 12 грудня 2018 року державного нотаріуса Шостої київської держаної нотаріальної конторі Ларіної О. В .

Відтак судом встановлено законні підстави для задоволення заяви і встановлення вказаного факту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-16, 29, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261-1265, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 265, 293-300, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Шоста київська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання однією сім`єю задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більше п`яти років, а саме, з 20 січня 2000 року по день його смерті, тобто, по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова