Справа № 415/2237/17
Провадження № 22-ц/810/299/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, травня місяця, 15-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Лисичанської міської ради Луганської області на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 лютого 2019 року у цивільній справі (№ 415/2237/18 суддя І інстанції Фастовець В.М.) за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лисичанська міська рада Луганської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 23 грудня 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов було прийнято до розгляду і рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 07 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволено. Суд встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з грудня 2008 року та по день смерті ОСОБА_3 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Не погодившись з вказаним рішенням Лисичанська міська рада звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 лютого 2019 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Позивачка та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників скаржника та позивача, позивачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги по справі суд першої інстанції виходив з того, що з грудня 2008 р. заявниця та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , почали проживати разом однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне сумісне господарство, за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою від 17.03.2017 р. Відділу адміністративних послуг у м. Лисичанську по день смерті чоловіка заявниці, а саме 13.06.2014 р., актовий запис №793, Серія НОМЕР_1 . Заявниця здійснила поховання померлого. Проживання заявниці та померлого ОСОБА_3 однією сім`єю з грудня 2008 р. підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Після смерті цивільного чоловіка заявниці відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . Встановлення факту постійного проживання без реєстрації шлюбу заявниці необхідно для оформлення спадщини. За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновків про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції адже до них він дійшов із належним дотриманням норм процесуального та матеріального права, при оцінці доказів по справі вірно визначив їх належність та допустимість та дав оцінки усієї їх сукупності у їх взаємовідношенні, не допустивши при цьому таких порушень правил оцінки доказів, що давали б підстави для зміни чи скасування рішення.

Що ж доводів апеляційної скарги, то вони висновків суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки, відсутність перебування цих осіб в іншому шлюбі. Згідно частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачкою було надано суду певний обсяг доказів суд їх дослідив, відповідач мав можливість надавати свої докази на спростування наданих доказів позивачем, надавати обґрунтовані належними та допустимими доказами заперечення - проте не скористався цим правом належним чином під час розгляду справи у суді першої інстанції, не надав доказів на спростування тверджень позивачки і у суд апеляційної інстанції.

Дослідженими доказами як показами допитаних свідків, так і довідкою (а.с.6) є підтверджене спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов`язків, про це свідчить і прописка заявниці за спільною адресою із ОСОБА_3 , що була здійснена незадовго до його смерті. Припущення представника апелянта не ґрунтуються на жодних доказах враховуючи зміст наданих суду свідчень свідків немає підстав і для висновків про перебування та проживання заявниці разом із ОСОБА_3 із іншою метою ніж перебування у сімейних відносинах. Суд оцінив усі надані йому докази у їх сукупності, при цій оцінці не порушив правил оцінки доказів. Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій - при їх дослідженні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про те, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та певною мірою зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів у справі, тоді як при оцінці доказів суд першої інстанції належним чином оцінив усі належні та допустимі докази у їх сукупності не тільки на підставі показів свідків, як про це зазначає апелянт та ухвалив судове рішення із належним додержанням норм матеріального і процесуального права. Статтею 375 ЦПК є передбачено що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Лисичанської міської ради Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді