ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

м. Харків

Справа № 621/2180/17

Провадження № 22-ц/818/1035/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого- Овсяннікової А.І.,

судді - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач:

ОСОБА_1,

Представник ОСОБА_2

відповідач:

ОСОБА_3,

Представник ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу №621/2180/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 листопада 2018 року, ухвалене суддею Овдієнко В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

В обгрунтування позову зазначає, що з 28 жовтня 2008 року він з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу 22 січня 2015 року ними за спільні кошти було придбано житловий будинок АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого ПН Зміївського РНО Кожушною Л.М. Право власності оформлено на ім'я ОСОБА_3 Будинок є їх спільним майном.

Просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних будівель.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.

В обгрунтування зустрічного позову зазначає, що спірне нерухоме майно дійсно придбано під час шлюбу з позивачем. Водночас стверджувала, що цей будинок не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний виключно за кошти, отримані нею від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_1. Крім придбання нею за 57000грн. спірного будинку, близько 100000грн., отриманих від продажу квартири, були нею використані на його ремонт. За час їх спільного проживання та перебування в шлюбі ОСОБА_1 ніде не працював, не мав будь-якого майна та доходу, окрім пенсії по інвалідності 3 групи, яка витрачалась на його лікування. Також, під час шлюбу вона мала незначні доходи від здійснюваної нею підприємницької діяльності.

З урахуванням уточнень просить визнати будинок АДРЕСА_2 її особистою приватною власністю.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що спірний будинок було придбано у період шлюбу, він є спільною сумісною власністю подружжя, частка майна дружини та чоловіка при його поділі є рівними.

Факт продажу ОСОБА_3 власної квартири не спростовує положень договору купівлі-продажу та заяви ОСОБА_1 про згоду на придбанння спірної нерухомості у спільну сумісну власність, з яких вбачається, що спірний будинок був придбаний за спільні кошти подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову та задовольнити її зустрічний позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сама по собі згода одного з подружжя не може бути достатнім доказом придбання спірної нерухомості за спільні кошти подружжя. У тексті договору не зазначено, що нерухомість придбано за спільні сумісні кошти подружжя, йдеться лише про згоду відповідача на придбання його дружиною спірного будинку.

Будь-яких співмірних доходів та/чи заощаджень у вказаний період ОСОБА_1 не мав.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 28 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1.

22 січня 2015 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбано житловий будинок АДРЕСА_2.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктам 1, 3 ч.1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно роз'яснень, які містять в п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Згідно п.8 договору ОСОБА_3 укладає цей договір за згодою свого чоловіка ОСОБА_1, яка виражена в його заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М. 22 січня 2015 року за реєстровим №137.

Зі змісту самої заяви ОСОБА_1 вбачається, що він дав згоду своїй дружині на придбання будинку та підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання вказаної нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя, придбана нерухомість також буде об'єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу.

Будинок придбаний подружжям за 57000грн.

Посилання ОСОБА_3, що ОСОБА_1 окрім пенсії, яку витрачав на свої потреби, інших доходів не мав, а тому і не вкладав кошти у придбання будинку - безпідставне.

Матеріали справи свідчать, що позивач певний час працював на підприємстві; з 2006 року був зареєстрований як ФОП і знятий з обліку тільки 15 січня 2015 року; в цей же час як інвалід ІІІ групи отримував пенсію і за період з 2008 року по січень 2015 року отримав пенсію у загальній сумі 64597,92грн.

За таких обставин вважати, що на придбання у спільну власність майна на загальну суму 57000грн. у позивача не було коштів - не можна.

Відомостями трудової книжки ОСОБА_1, довідками Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, ТОВ Фірма «Посад» підтверджується наявність у ОСОБА_1 доходів, розмір яких є співмірним з вартістю спірного житлового будинку.

Таким чином, посилання ОСОБА_3, що спірний будинок був придбаний за кошти, отримані нею від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири безпідставні.

Дійсно, згідно договору купівлі-продажу від 13 січня 2015 року ОСОБА_3 за 234000грн. продала належну їй до шлюбу квартиру АДРЕСА_1 (а.с.26).

Спірний будинок придбано сторонами 22 січня 2015 року.

Однак, сам факт продажу квартири за 9 днів до покупки будинку не є безумовним доказом придбання будинку за ці кошти.

Як вже зазначалось ОСОБА_1 мав доходи, які дозволяли йому придбати будинок у спільну сумісну власність та факт покупки будинку за спільні кошти підтверджується і заявою ОСОБА_1 у нотаріуса, на яку міститься посилання в договорі купівлі-продажу будинку.

ОСОБА_3 оскаржувалися дії нотаріуса з цього приводу, однак будь-яких порушень у діях нотаріуса не встановлено.

При цьому у договорі купівлі-продажу будинку і сама ОСОБА_3 не зазначала, що коти на покупку будинку є її особистою приватною власністю, а саме від продажу 13 січня 2015 року квартири.

Що стосується посилань ОСОБА_3, що частина коштів отриманих нею від продажу її власної квартири були витрачені на ремонт спірного будинку, то вони колегією суддів також не приймаються.

Надані ОСОБА_3 ксерокопії квитанцій на придбання матеріалів та оплату робіт за розробку дозвільної документації підтверджують витрати в період з березня 2015 по 01 жовтня 2015 року. Беззаперечних доказів, що саме за її особисті кошти зроблено ремонт немає.

За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку, що спірний будинок був придбаний за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають суду підстав для зміни або скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 01 лютого 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.