Справа № 361/2210/19
УХВАЛА

іменем України

09 вересня 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Попової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Філіпенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Кухарського Олександра Миколайовича, -

Встановив:

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Кухарського Олександра Миколайовича.

В обґрунтування скарги зазначено, що Ленінським районним судом м. Луганська було ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів на користь батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3 аліменти на їх утримання у розмірі по 1/6 частини всіх доходів його заробітку кожному, щомісячно, починаючи з 21.04.2009 року - довічно.

24 березня 2019 року, він отримав виклик ст. державного виконавця Броварського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області - Кухарського О.М., про те, що він ніби то повинен з`явитися до нього вже «минулими датами» (15.03.19 р. та 20.03.19 р.), постанови про тимчасове обмеження його у праві керуванні транспортним засобом та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а також Довідку-розрахунок заборгованості з аліментів від 27.02.19 року, які не відповідають дійсності.

Державний виконавець здійснив неправомірний розрахунок заборгованості з аліментів від 27.02.19 року, якої фактично не існує. В порушення п. 7 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження», по факту сплати заборгованості з аліментів - державний виконавець не здійснив виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

При розрахунку заборгованості державний виконавець керувався ч. 9 ЗУ «Про виконавче провадження» яка була внесена в ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» та вступила в законну силу лише 06.02.18 року та звернув увагу, що закон не має зворотної дії в часі.

Просить суд визнати дії ст. державного виконавця Кухарського О.М. Броварського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області неправомірними, скасувати розрахунок заборгованості з аліментів ОСОБА_4 від 27.02.19 року, скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ст. державного виконавця Кухарського О.М. від 27.02.19 р., як неправомірну, скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ст. державного виконавця Кухарського О.М. від 27.02.19 р., як неправомірну, зобов`язати державного виконавця при обчисленні заборгованості з аліментів врахувати оплату заборгованості з аліментів, про сплату якої йому було повідомлено в відповідній заяві ОСОБА_3 від 29.01.19 року, з метою неприпустимості допущення зворотної дії Закону - заборонити державному виконавцю до боржника та заборгованості з аліментів, що виникла до 01.02.18 року застосовувати порядок, санкції та заходи ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що набрали чинності лише 06.02.18 року та пізніше цієї дати. Зобов`язати державного виконавця до боржника та заборгованості з аліментів застосовувати лише ті засоби, порядок та санкції ЗУ «Про виконавче провадження», що діяли та були чинними під час виникнення саме цієї заборгованості з аліментів. Зобов`язати державного виконавця виключити з реєстра боржників відомості про боржника.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити її.

Старший державний виконавець Кухарський О.М. в судовому засіданні участі не брав, у відзиві просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки викладені в ній вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд скарги за її відсутності, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_1 є боржником з виконання рішення Ленінського районного суду м. Луганська про стягнення аліментів на користь батьків.

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України від 02.09.2014 року №27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», до територіальної підсудності Сватівського районного суду Луганської області відносяться справи, підсудні Ленінському районному суду м. Луганська.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що за виконавчим документом державним виконавцем сформована довідка-розрахунок заборгованості. Відповідно до сформованого розрахунку станом на 01.02.2019 рік боржник по даному виконавчому документу ОСОБА_1 мав заборгованість в розмірі 111830,58 грн.

Державним виконавцем в зв`язку наявною заборгованістю за виконавчим документом щодо стягнення аліментів та відсутністю доказів про погашення заборгованості, сукупний розмір, якої перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці, керуючись ст. 11, ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відносно боржника було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Сторони виконавчого провадження не повідомили відділ виконавчої служби про погашення боргу по виконавчому документу, про що, державний виконавець зазначив у своєму відзиві та в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази на підтвердження погашення боргу. Додана стягувачем ОСОБА_3 заява від 29.01.2019 року про погашення боржником заборгованості в розмірі 112000,00 грн., державному виконавцю не подавалась, у зв`язку з чим суд не може розцінювати такий доказ як належний та беззаперечний.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Щодо вимоги про скасування винесених державним виконавцем Кухарським О.М. постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, то суд керувався наступним.

Відповідно до п.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» з наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

З вищевказаної норми вбачається, що державний виконавець виносить вмотивовані постанови, про скасування яких просить боржник, у разі заборгованості зі сплати аліментів. Тобто законом визначено, що у разі погашення заборгованості тимчасові обмеження боржника скасовуються. Так оскаржувані постанови було винесено 27.02.2019 року, оскільки заборгованість по аліментним платежам перевищувала кількість відповідних платежів. Враховуючи, що в абзац перший ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» внесено зміни згідно із Законом N 2475-VIII від 03.07.2018, яка набула чинності 28.08.2018), то до боржника застосовано обмеження не у зв`язку із заборгованістю до серпня 2018 року, а у зв`язку із заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої станом на лютий 2019 року перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити, оскільки державний виконавець діяв в межах своїх повноважень при нарахуванні заборгованості, винесенні постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі, решта вимог також задоволенню не підлягає, оскільки є похідними від вищенаведених.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, у ході розгляду даної справи скаржником, ОСОБА_1 у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження вимог скарги.

За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню у повному обсязі, так як скаржником не доведені підстави заявлених вимог в силу принципу змагальності сторін.

Керуючись ст.ст. 2, 18,76-81, 258-260, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

Ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Кухарського Олександра Миколайовича - відмовити в повному обсязі. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття рішення апеляційною інстанцією.

Повний текст ухвали складено та підписано 13 вересня 2019 року.

Суддя О.М. Попова