РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1273/19

17 липня 2019 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/1273/18 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації (м.Київ, вул.Ялтинська 14) про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 22.02.2012 року. Дитина постійно проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач, як батько дитини, не цікавиться сином, його навчанням, здоров`ям та розвитком, не бачиться з дитиною, не бере участі в утриманні сина. З наведеним підстав просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав нотаріально посвідчену заяву у якій вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та не заперечує проти розгляду справи у його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації не забезпечила явку представника в судове засідання, подала до суду лист у якому просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування, а також подала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заслуханий в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечив проти баз бавлення батьківських прав його батька ОСОБА_5 та вказав, що з батьком не спілкується тривалий час, батько не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 , батьками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 24.10.2018 року відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис за №1274 від 29.06.2005 року.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 розірвано, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 22.02.2012 року, яке набрало законної сили 05.03.2012 року.

Позивач ОСОБА_1 разом з неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає у АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та неповнолітньому ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.03.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав №33988893 від 27.04.2012 року.

Неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у Слов`янській гімназії м.Києва з 01.09.2011 року, мати неповнолітнього приділяла багато уваги вихованню сина, цікавилась його успіхами в школі, постійно спілкувалась з учителями, дитина завжди була охайна та доглянута. Батько неповнолітнього, ОСОБА_12 , протягом навчання ОСОБА_4 у 5-8 класах не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю сина.

Вказані обставини підтверджуються довідкою середнього загальноосвітнього закладу «Слов`янська гімназія» від 23.01.2019 року № 02-02/16 та характеристикою вказаного навчального закладу на ОСОБА_4 від 23.01.2019 року № 02-02/15.

За станом здоров я неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 соматично здоровий, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м.Києва» від 30.01.2019 року.

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 01.07.2019 року, складеного представниками органу опіки та піклування, для дитини за місцем проживання створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданого 11.07.2019 року Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією за №101-6350/02 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_13 щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч.1,2,6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Враховуючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_8 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись якнайвищими інтересами дітей, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_13 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позбавлення ОСОБА_13 батьківських прав, в даному випадку, є необхідним засобом захисту прав та інтересів дітей.

За час розгляду справи, відповідач не надав суду доказів його виправлення, бажання брати участь у вихованні та утриманні дітей, а також вчинення будь-яких дій, спрямованих на відновлення сімейних стосунків із доньками.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Також судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації (м.Київ, вул.Ялтинська 14) про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис за №1274 від 29.06.2005 року).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

У зв`язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершився розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 17.07.2019.

СуддяВ. В. Левчук