Дата документу 10.05.2019
Справа № 320/764/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В.,

за участі секретаря - Колеснікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгородківської сільської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 2008 році вона разом із своїми малолітніми дітьми переїхала мешкати до села Високе Мелітопольського району Запорізької області, де зняла житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 квартири виїхала проживати в інше місто. На протязі десяти років позивачка уклала договори з постачальниками комунальних послуг, за власні кошти здійснила ремонт квартири, обробляє присадибну земельну ділянку за вказаною адресою та сплачує від свого імені земельний податок за користування земельною ділянкою. На теперішній час позивачка має намір оформити свої права на кватиру.

Крім того, позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 власниця квартири ОСОБА_2 померла. Так, позивачка з липня 2008 року безперервно, добросовісно, відкрито користується та володіє квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання з`явилась, але від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заперечень на предмет позову не мають.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

На підставі договору дарування частини будинку від 19 червня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П., зареєстроване в реєстрі за № 3031, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 /а.с.7/.

Відповідно до листа № 2782 від 31.08.2018 року, відповідно до відомостей КП «ММБТІ» станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 19.06.1999 р № 3031 /а.с.6/.

07 липня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується листом № 688.17.11-06-105 від 01.09.2018 року про наявність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть № 347 від 10.07.2018 року складений Мелітопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області /а.с.12/.

Згідно із довідкою № 1283 від 19.11.2018 року, за адресою: квартира АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народження (донька). ОСОБА_3 з родиною проживає за вказаною адресою з липня 2008 року, тобто відкрито, безперервно користується житловим приміщенням, зробила поточний ремонт, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку /а.с.8/.

11 листопада 2018 року позивачка ОСОБА_3 від власного імені уклала договір 3112433 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення з КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради, яка в договорі зазначена як власник житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 /а.с. 15-17/.

Жодних претензій з боку органів місцевого самоврядування або будь-яких інших осіб стосовно володіння та використання ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 до неї не було, підстав для сумніву, в правомірності, володіння цією квартирою вона не вбачала, без сумніву вважала її своєю власністю, сумлінно виконувала обов`язки власника.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у зазначеній квартирі, сплачує комунальні послуги, суд вважає, що її позовні вимоги про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Новгородківської сільської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О.В.Редько