АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/989/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 351000000 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року у складі судді Суходольського О.М., повний текст рішення складено 26 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого прийняла спадщину за заповітом його дружина - ОСОБА_1

Спадщина складалася з житлового будинку з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Все належне йому майно, ОСОБА_4 заповів позивачці.

Діти ОСОБА_4 від попереднього шлюбу: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в судовому порядку оскаржили заповіт. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2001 року було затверджено мирову угоду про визнання права власності на спадкове майно за трьома спадкоємцями в рівних частках по 1/3 частині вказаного будинку з надвірними будівлями та спорудами кожному.

22 липня 2011 року позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що дало їй підстави вважати себе одноособовим власником спірного домоволодіння. Проте, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2011 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 березня 2012року за позовом ОСОБА_5 вказане свідоцтво про право на спадщину було визнано частково недійсним.

Крім цього, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2015 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/3 спірного домоволодіння, після смерті ОСОБА_5 (батько).

Вказує, що відповідачі свого обов`язку по утриманню майна ніколи не виконували, а з часу відкриття спадщини існувала необхідність утримання в належному стані успадкованого майна.

Крім цього, транспортним засобом 09 листопада 2000 року було пошкоджено ворота, огорожу і частину стіни житлового будинку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачів з проханням допомогти грошима на утримання спільного майна, але у відповідь отримувала лише відмову.

У 2007 році ОСОБА_5 було направлено листа з проханням допомогти матеріально, а також було перелічено на які саме ремонтні роботи необхідні кошти, проте звернення залишилося без реагування. Відповідач ОСОБА_3 взагалі не навідувалась до спірного домоволодіння. Обидва відповідачі мотивували відмови у наданні позивачці допомоги в збереженні спірного домоволодіння тим, що вони ним не користуються.

З 2008 року позивачка приступила до виконання ремонтних робіт за власні кошти у спірному домоволодінні. З ТОВ «ВЕКС-БУД» позивачка за період 2008 - 2017 років уклала ряд договорів на проведення ремонтних робіт та особисто оплатила всі матеріали та послуги.

Відповідно до висновку ТОВ «Консалтингове агентство «Святозаров та партнери», вартість проведених робіт у вказаному домоволодінні на дату складання висновку становить 881798,27грн.

Вказує, що оскільки, відповідачі також є співвласниками спірного домоволодіння, яке тривалий час зберігалось і утримувалось виключно за рахунок позивача, вважає, що має право вимагати від відповідачів компенсації витрат на збереження і утримання спірного домоволодіння пропорційно до частки кожного із співвласників (по 1/3). Відповідачі добровільно не відшкодовують та не бажають відшкодовувати позивачці вартість понесених нею витрат на збереження і утримання спільного майна (домоволодіння).

А тому, просила стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 293932,76 грн. з кожного, як вартість витрачених грошових коштів на збереження спільного майна.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, необгрунтованими, оскільки відсутня домовленість сторін про порядок користування спільним будинком та відсутні докази погодження конкретних витрат на утримання спільного майна з відповідачами згідно ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України. Крім цього, позивачкою не розмежовано витрати на утримання спільного майна і витрати в якості відшкодування шкоди, що мала понести винна особа за пошкодження спірного домоволодіння причепом «Камаз», а витрати на придбання пральної машини, бойлера, встановлення теплиці не є витратами на утримання спільного майна.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права просила скасувати його та прийняти нову постанову, якою її позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказувала, що висновки суду викладені в рішенні є хибними, оскільки в судовому засіданні представник відповідачів визнав за ними обов`язок утримувати спірне домоволодіння і необхідність участі у витратах на його утримання.

Вказує, що нормою статі 358 ЦК України встановлено саме право співвласників домовитися щодо спільного володіння спільним майном. Вказаним правом вони можуть розпоряджатися на свій розсуд, але його наявність не скасовує їх обов`язку з утримання майна.

Судом не було надано належної оцінки наявним у справі доказам. Не обгрунтованими є висновки суду стосовно визнання висновку вартості проведених робіт неналежним доказом.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Спадщина померлого ОСОБА_4 складалася з житлового будинку з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2001 року було затверджено мирову угоду про визнання права власності на спадкове майно за трьома спадкоємцями: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 в рівних долях по 1/3 частині вказаного будинку з надвірними будівлями та спорудами кожному (т.1 а.с.193).

Спадкоємці тривалий час не реєстрували за собою своє право власності.

Відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 1 липня 2015 року визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину домоволодіння, після смерті ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9-12). Рішення суду вступило в законну силу 29 жовтня 2015 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2016 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 1 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року залишено без змін (т.1 а.с. 13-22).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За період 2008 - 2017 років ОСОБА_1 уклала ряд договорів на проведення ремонтних робіт та послуг.

Відповідно до звіту про оцінку вартості майна щодо визначення вартості проведених будівельних та ремонтних робіт в період з 2008 року по 2017 рік в житловому будинку загальною площею 82,80 кв.м. та прибудинковій території, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартість об`єкта оцінки станом на 13 листопада 2018 року становить 881 798,27 грн. (т.1 а.с.129-151).

Відповідачі у спірному житловому будинку не проживають.

Відповідно до листа Червонослобідської сільської ради ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 166).

Відповідно до листа Червонослобідської сільської ради ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 167).

Договір між сторонами про порядок володіння та користування спільним майном не укладався.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власність зобов`язує.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини 1 статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Стаття 358 ЦК передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Частиною першою статті 218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт погодження (договору) з відповідачами, які саме роботи з ремонту будинку, що перебуває у спільній власності необхідно провести, а також які роботи для підтримання спільної власності необхідно провести першочергово, які можуть бути здійснені у другочерговому порядку.

На думку апеляційного суду вказане унеможливлює визначення, які саме витрати позивача на збереження спільного майна були необхідними, розумними та обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів на ремонт житлового будинку, суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту погодження (договору) з відповідачами, які саме роботи з ремонту будинку, що перебуває у спільній власності, необхідно провести, що унеможливлює визначення, які саме витрати позивача на збереження спільного майна були необхідними, розумними та обґрунтованими.

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 14 листопада 2018 року, справа № 204/3354/15-ц.

Окрім того, одноособово приймаючи рішення про проведення ремонту, позивач приймала на себе відповідний ризик та обов`язок проведення цього ремонту без надання відповідачами коштів на проведення такого ремонту, а тому стягнення цієї грошової суми обмежує та порушує право відповідачів, які не розраховували на такі витрати.

Згідно зі статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника стосовно того, що висновки суду викладені в рішенні є хибними.

Також колегія суддів не приймає доводи скаржника, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції стосовно того, що судом не було надано належної оцінки наявним у справі доказам, оскільки дані доводи спростовуються самим змістом рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 10 липня 2019 року.

Судді: Н.І. Гончар

Ю.В.Сіренко

Т.Л. Фетісова