Справа № 210/2227/19
Провадження № 2/210/1394/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" липня 2019 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Кривбасводоканал», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_2 , який 25.07.2001 р. перебуваючи в трудових відносинах з КП «Кривбасводоканал», виконуючи свої трудові обов`язки на посаді слюсаря мережі водовідведення, загинув внаслідок нещасного випадку.

Смерть батька позивача настала внаслідок механічної асфіксії при утопленні в каналізаційних водах у каналізаційному колодязі № 8 каналізаційної мережі І.

Каналізаційна мережа ІІ не була внесена в схему каналізаційних мереж, що знаходяться на балансі підприємства. Тому бригада, з вини відповідача-1 не вжила і не могла вжити запобіжних заходів, щодо перекриття системи каналізаційного стоку з вище розташованих колодязів відносно колодязя №8 каналізаційної мережі І. Каналізаційний колодязь № 8 є джерелом підвищеної небезпеки та належить відповідачу-1.

Таким чином, смерть батька позивача настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якої є саме відповідач-1.

Вказує, що даний факт підтверджується актами Форми Н-1 «Нещасного випадку» від 10.08.2001 р. та Н-5 «Спеціального розслідування групового нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 25.07.2001 р. з 14 год. 30 хв. до 15 год. на КП «Кривбасводоканал» управління житлово - комунального господарства міськвиконкому Криворізької міської ради, обласного комунального підприємства «Облводоканал», управління житлово-комунального господарства облдержадміністрації» від 09.08.2001 р. (надалі Акт Форми Н-5).

Зазначає, що внаслідо к загибелі батька під час зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, йому завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та переживаннях, перенесених позивачем у день смерті батька. Позивач втратив свого батька, якого він сильно любив та поважав. Дізнавшись про смерть батька, позивач зазнав сильне емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі батька, нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, він постійно відчуває почуття туги та самотності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого його лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про батька постійно переслідують його. Позивач позбавлений батьківського піклування, турботи та любові рідного батька.

Вказує, що перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідачів, позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана смертю батька, внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом.

Просить розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, просить стягнути з КП "Кривбасводоканал" на його користь 417 300 (чотириста сімнадцять тисяч триста гривень) 00 коп. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану каліцтвом без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на його користь 417 300 (чотириста сімнадцять тисяч триста гривень) 00 коп. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану каліцтвом без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 25.04.2019 р. вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися.

11 червня 2019 року судом винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника КП «Кривбасводоканал» Вдовенка М.В. про перехід до розгляду справи в порядку загального провадження з повідомленням сторін та за клопотанням представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Желєзняк В.В. про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідач КП «Кривбасводоканал», отримавши 14.05.2019 р. копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди відповідачем, КП «Кривбасводоканал», було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх. № 9787, 20.05.2019 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 25.04.2019 р., відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів з КП «Кривбасводоканал», зазначаючи, що нещасний випадок, який мав місце 25.07.2001 р. стався через вживання батьком позивача та іншими членами бригади алкогольних напоїв під час обіду. Відповідно до висновку експерта вміст алкоголю в його крові склав 1,3 проміле. Підприємством забезпечено загиблого необхідними засобами індивідуального захисту, які ним не було використано, що призвело до його смерті, вини підприємства у нещасному випадку немає. Відповідно до п.18 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02.-04 постановою КМУ від 25.08.2004 року №1112, не визнаються пов`язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками у наслідок отруєння алкоголем, або у разі підтвердженого відповідним медичним висновком алкогольного сп`яніння, яке стало основною причиною нещасного випадку. Крім того, сім`ї загиблого надано допомогу на поховання в розмірі 10218,66 грн. Відповідно до ч. І ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105 від 23.09.1999 року, який діяв станом на 25.07.2001 р. було передбачено що, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та у повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі його смерті, виплатити йому або особам, які перебували на його утриманні, "грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому". Згідно зі Свідоцтвом реєстрації в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні від 04.05.2001р. та розрахунковою відомістю про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачених коштів фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за 3 півріччя 2001 року від 09.10.2001 р. КП «Кривбасводоканал» виступало платником відповідних страхових внесків, а тому відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівникові, повинно сплачуватися Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.Вказує, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку КП «Кривбасводоканал» будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення нещасного випадку за участю позивача, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди.

Зазначає, що факт завдання позивачу моральної шкоди є недоведеним, а розмір грошових коштів, про стягнення якого ставиться питання в позові в будь-якому випадку не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Посилається, що позивач не забезпечив особисту безпеку під час виконання робіт, чим порушив вимоги інструкції з охорони праці. Отже, можна зробити висновок, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку, відповідач не вчиняв, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових сум в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представником відповідача, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, подано до суду відзив на позовну заяву, який зареєстровано канцелярією суду за вх.11375, 10.06.2019р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 25.04.2019р. Відповідно до відзиву відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи про недоведеність факту завдання моральної шкоди позивачу, а також, вказуючи, що моральна шкода в силу вимог ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, має бути відшкодована за рахунок причинителя такої шкоди - КП «Кривбасводоканал». Зазначає, що виплата сум відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна членам сім`ї застрахованого смертю останнього, Законом не передбачена. Посилання позивача на п. «є» ст. 21, 28 та ч. 3 ст. 34 Закону не обґрунтовані, оскільки визначеними нормами передбачена можливість відшкодування моральної шкоди безпосередньо потерпілому працівнику. Крім того, Законом України №717-У від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...", відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Згідно п.2 ч.44 Розділу 2 "Внесення змін до деяких законодавчих актів України " Закону України " Про Державний бюджет на 2008р." - "У Законі України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності": у пункті 3 розділу XI "Прикінцеві положення": після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту: " відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року". Моральна шкода згідно зі ст.1167 відшкодовується винною особою, якою відповідно до Акту Н-1 визнано підприємство.

Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась.

Отримавши письмовий відзив відповідача на позовну заяву, представником позивача подано заяву від 18.06.2019 р. та зареєстровано канцелярією суду за вх.. № 11920, відповідно до якої просить суд розглядати справу за наявними в ній матеріалами, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється сином померлого ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що батько позивача, ОСОБА_2 , будучи працівником КП «Кривбасводоканал» загинув на виробництві 25 липня 2001 року. ОСОБА_2 працював у КП «Кривбасводоканал» слюсарем мережі водовідведення.

Відповідно до Акту № б/н (форма Н-1) про нещасний випадок від 10.08.2001 р. ОСОБА_2 25 липня 2001 року з 14 год. 30 хв. до 15 год. , виконуючи трудові обов`язки у КП «Кривбасводоканал», здійснював усунення закупорки каналізаційної мережі. Смерть настала внаслідок механічної асфіксії при утопленні в каналізаційних водах у каналізаційному колодязі №8 каналізаційної мережі №1 - 25.07.2001 року , у 49-річному віці.

На момент настання нещасного випадку потерпілий являвся працівником КП «Кривбасводоканал».

Причиною нещасного випадку визначено незастосування засобів індивідуального захисту ( при їх наявності), порушення трудової та виробничої дисципліни ( п.7) Акту № б/н (форма Н-1) про нещасний випадок від 10.08.2001 року. У пункті 9.1 Акту зазначено щодо перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача, смерть ОСОБА_2 настала від нещасного випадку у зв`язку з виробництвом.

На час виникнення правовідносин між сторонами відшкодування моральної (немайнової) шкода було врегульовано статтею 440-1 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року).

З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, відповідно до ст.ст. 1167,1168 якого передбачено відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи членам родини померлого.

Згідно з ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє її дію в повному обсязі.

Події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст. 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», ст.. 24 Закону «Про захист прав споживачів», ст..44 Закону «Про авторське право і суміжні права», ст.. 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до ст.. 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управаджена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року.

Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Така правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 61-4983св18.

Отже, смерть батька позивача ОСОБА_2 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, вина підприємства доведена актом про нещасний випадок, тому саме з підприємства слід стягнути відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області слід відмовити, оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого потерпілого за рахунок Фонду.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.

Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності»

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті43, частина 1 статті46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Позивач переносить тяжкі моральні страждання, оскільки на час смерті батька йому виповнилося одинадцять років, вона пережила сильне емоційне та психічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу, залишилася без батьківського піклування та підтримки, незворотність втрати завдає їй моральні страждання.

Позивач оцінює моральну шкоду, заподіяну їй в наслідок загибелі батька, у 834,600 грн., просить стягнути по 4170,300 грн. з кожного з відповідачів без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Визначаючи розмір відшкодування, суд, приходить до висновку, що внаслідок незабезпечення підприємством дотримання працівниками техніки безпеки, позивач втратив батька у дитячому віці, коли йому була необхідна любов та підтримка батька, отримав важку психічну травма, яку завдало розуміння незворотності втрати.

Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, а також з урахуванням конкретних обставин справи, і наслідків, що наступили, виходячи, з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з КП «Кривбасводоканал» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю батька, підлягає 200 000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Суд враховує, що людське життя є безцінним, тим більше життя близької людини. Крім того, на час загибелі батька на виробництві позивач був неповнолітнім та залишився без батьківського піклування, внаслідок чого позивач відчув сильний душевний біль та моральне потрясіння, життєві зв`язки позивача з батьком знищені на завжди, дана втрата є безповоротною.

Вказані обставини підтверджують факт спричинення позивачу моральної шкоди, яка може бути відшкодована в грошовому виразі.

За таких обставин, вимоги позивача до КП «Кривбасводоканал» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

В частині стягнення моральної щкоди з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суд вважає необхідним відмовити.

З урахуванням обставин нещасного випадку, суд не бере до уваги доводи представника відповідача, про те, що загибель батька позивача стала результатом протиправної поведінки останнього та щодо відсутності у зв`язку з цим правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки нещасний випадок із позивачем стався саме під час виконання ним трудових обов`язків, під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, у присутності безпосередніх керівників загиблого, у технологічних спорудах, які є джерелом підвищеної небезпеки та знаходились на обслуговувані відповідача, а також при встановлені причин нещасного випадку, до осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці віднесено і інших працівників відповідача окрім загиблого, в тому числі безпосереднього керівника загиблого.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві - 200000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог позивача - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» в дохід держави судовий збір в сумі 2000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.440,440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 4,5,13,77,121,141,265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 6а) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві - 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог позивача - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 6а) в дохід держави судовий збір в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко