Провадження № 22-ц/812/1098/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Миколаїв

справа № 478/1995/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

(треті особи ОСОБА_3 ,

Державний нотаріус Казанківської районної державної нотаріальної контори Миколаївської області)

про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухвалене 9 квітня 2019 року суддею Сябренко І.П. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 19 квітня 2019 року),

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист спадкових прав.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Казанківського району Миколаївської області помер його батько ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилась спадщина на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,8009 га, та 9,8018 га, які розташовані на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Спадкоємцями майна ОСОБА_4 за законом є він, позивач, його сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 . У передбачений законом строк він не звертався з заявою про прийняття спадщини, але фактично (без реєстрації) постійно проживав з спадкодавцем за місцем реєстрації батька з серпня 2015 року. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 обіцяла самостійно оформити спадщину на всіх трьох дітей померлого. Проте у грудні 2017 року вона звернулась з заявою до нотаріуса про прийняття нею спадщини, зазначивши про відсутність інших спадкоємців, та у лютому 2018 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на своє ім`я на все спадкове майно.

Звернувшись за оформленням спадщини до нотаріуса у серпні 2018 року, він отримав відмову з посиланням на зазначені вище обставини та сплив строку для прийняття спадщини.

Уточнивши вимоги та посилаючись на те, що набув право на спадщину, постійно проживаючи спільно з ОСОБА_4 на час його смерті, та порушення його прав незаконними діями відповідачки, ОСОБА_1 просив встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати недійсними видані 6 лютого 2018 року відповідачці ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом.

До участі в справі як третіх осіб залучено ОСОБА_3 та державного нотаріуса Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на те, що ОСОБА_1 мав зареєстроване та постійне місце проживання у м.Кривий Ріг, до батька за життя приїздив лише періодично, на час смерті спадкодавця постійно з ним не проживав, участі в утриманні хворого батька і в його похованні не приймав. До нотаріальної контори, незважаючи на її неодноразові нагадування, позивач, як і його брат, не звертався без будь-яких поважних причин. Підстав для застосування правил статті 1268 ЦК не вбачає.

Третя особа ОСОБА_3 позов підтримав, посилаючись на ті ж фактичні обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Третя особа - державний нотаріус Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не з`явилась, у поданій до суду заяві просила розглядати справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 9 квітня 2019 року позов задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 у період з 01 серпня 2015 року по день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 лютого 2018 року, видані ОСОБА_2 як спадкоємиці майна ОСОБА_4 , визнані недійсними в частині Ѕ часток земельних ділянок площею 9,8018 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) та площею 9,8009 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ), розташованих на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Розподілені судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані позивачем докази, а саме показання свідків, довідка виконкому Казанківської селищної ради від 21 серпня 2018 року, акт про факту проживання (б/н), складений депутатом селищної ради, є належними та достатніми доказами фактичного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 з 1 серпня 2015 року до часу смерті останнього. Доведеність цього факту свідчить про те, що відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК ОСОБА_1 є особою, яка прийняла спадщину. Відтак і свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 6 лютого 2018 року тільки на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , є недійсними в частині Ѕ частки спадкового майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Апелянт посилалась на невірну оцінку судом наданих позивачем доказів, вважаючи їх суперечливими та недостатніми для остаточного висновку про місце проживання позивача зі спадкодавцем. Відповідачка також просила додатково допитати свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на невмотивованість доводів апелянта про недоведеність факту його проживання разом з батьком, та безпідставність вимог про допит свідків, просив судове рішення залишити без змін.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду позивач та треті особи не з`явились. Справу розглянуто за участю представника позивача адвоката Бугаєць Т.І., відповідачки ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною другою статті 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина 1 статті 1272 ЦК).

Спадкоємцями першої черги за законом, є зокрема, діти спадкодавця (стаття 1261 ЦК).

Порядок прийняття спадщини залежить від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК).

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК).

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( частина 6).

Аналогічне за змістом визначення місця проживання (житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає) містить і стаття 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року (далі Закон).

Визначення терміну «постійне місце проживання», або будь-які часові критерії для визначення факту постійності, в чинному законодавстві відсутнє.

Проте судова практика при вирішенні житлових спорів виходить з того, що при вибутті на постійне місце проживання в інше жиле приміщення особа втрачає не тільки фактичне володіння жилим приміщення, а й наміри відноситься до нього, як до свого постійного місця проживання

Правилами частини 1 статті 6 Закону на особу покладено обов`язок зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (частина 10 статті 6 Закону).

Таке ж правило містить і пункт 7 Правил реєстрації проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207.

Проте реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (частини 2 статті 2 Закону).

Отже, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі 2 Закону не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, можуть бути підтверджені іншими належними і допустимими доказами, які має надати позивач.

Така правова позиція запроваджена Верховним Судом України, підтримана практикою Верховного Суду та викладена у постанові від 4 липня 2018 року (справа №444/2163/16ц) від 10 січня 2019 року (справа №484/747/17).

Згідно пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Отже, визначення місця постійного проживання спадкоємця має визначатись судом за внутрішнім переконанням на підставі оцінки всіх доказів, наданих позивачем на підтвердження обставин, передбачених статтею 1268 ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Казанківського району Миколаївської області помер ОСОБА_4 (а.с. 10 том І).

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є дітьми померлого та спадкоємцями першої черги (а.с. 9, 152-зворот, том І).

За життя ОСОБА_4 належали земельні ділянки: площею 9,8018 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , виданого 02 січня 2001 року Миколаївською сільською радою Казанківського району Миколаївської області, зареєстрованому у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № НОМЕР_4 ; та площею 9,8009 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 , виданого 21 листопада 2011 року Казанківською районною державною адміністрацією Миколаївської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 березня 2009 року (а.с. 156, 160-зворот, 161 том І).

На час смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 . Інших осіб не зареєстровано (а.с.11, 58).

Син померлого ОСОБА_1 з 2002 року зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.20 зворот том 1).

14 грудня 2017 року з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 звернулась його донька ОСОБА_2 , а 6 лютого 2018 року вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 13,16, 149-зворот том І).

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що з серпня 2015 року після припинення сімейних відносин з дружиною, з якою проживав у м.Кривий Ріг, він поселився до батька та з цього часу постійно проживав за адресою реєстрації спадкодавця.

Відповідачка ОСОБА_2 , не заперечуючи факт періодичного проживання ОСОБА_1 з 2015 року разом з батьком, посилалась на те, що це місце не було постійним місцем проживання брата, оскільки він працював (незначний час) у м.Кривий Ріг.

На підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем без реєстрації ОСОБА_1 надав акт про встановлення факту проживання громадян (без дати), складний депутатом селищної ради ОСОБА_7 Г, в якому зазначено про проживання позивача в АДРЕСА_1 (а.с. 12 том І).

Факт постійного проживання підтверджено довідкою виконкому Казанківської селищної ради від 21 серпня 2018 року за підписом в.о.старости с.Миколаївка (а.с.11 том 1).

Третя особа ОСОБА_3 суду пояснив, що брат ОСОБА_1 проживав з батьком з 2015 року, допомагав йому по господарству, перед смертю батько потребував догляду, який здійснював позивач. Він брав довідку для субсидії на прохання відповідачки. Між собою домовились, що спадщина буде оформлена на трьох, але оформленням буде займатись сестра. Пізніше дізнались, що вона оформила спадщину в останній день тільки на себе.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (сусіди) підтвердили, що ОСОБА_1 жив з батьком постійно з 2015 року. Часто зустрічались, разом ходили до магазину за продуктами тощо. Коли ОСОБА_4 захворів та перестав ходити, позивач доглядав і господарство, і батька. Позивач не працював постійно, бо такої роботи в селі немає.

Свідок ОСОБА_10 , депутат селищної ради, підтвердив, що ОСОБА_1 став проживати з батьком з 2015 року. Позивач іноді у нього працював у господарстві. Постійно бачив його на подвір`ї, на городі. Коли ОСОБА_4 захворів, позивач його доглядав.

Свідок ОСОБА_11 також підтвердив, що ОСОБА_1 з 2015 року жив в селі, а він, свідок, пропонував йому роботу напарника.

Свідок ОСОБА_12 , який проживає поряд з позивачем, підтвердив факт проживання ОСОБА_1 з батьком з вересня 2015 року. Вони постійно допомагають один одному по господарству по-сусідські.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що є орендарем земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Останні роки позивач проживав з батьком, двічі на рік він привозив їм орендну плату і ОСОБА_1 був у будинку. Крім того ОСОБА_1 просив надати йому постійну роботу у фермерському господарстві.

Аналіз показань свідків дає підстави вважати, що їх твердження про факт проживання ОСОБА_1 ґрунтуються на конкретних життєвих ситуаціях та дають підстави для висновку про постійний характер проживання позивача в с. Миколаївка разом з батьком.

Твердження апелянта про те, що таке проживання мало тимчасовий характер, спростовується зазначеними доказами.

Довідки Миколаївської сільради від 6 листопада 2017 року (а.с. 58, 150 зворот), довідка про склад сім`ї від 15 січня 2016 року та відомості про отримання субсидії (а.с.248, 249) містять інформацію про зареєстрованих осіб у період 2016-2017 року, а тому не можуть бути доказами, які спростовують фактичне проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на час смерті останнього.

На час смерті ОСОБА_14 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 знаходився в будинку батька. Цей факт підтвердила в апеляційному суді й відповідачка ОСОБА_2 .

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 станом на 14 червня 2017 року. Оцінка доказів, наданих сторонами, та висновки суду викладені в мотивувальній частині судового рішення.

Встановлення цього факту, що свідчить про виникнення у ОСОБА_1 права на спадкування майна ОСОБА_4 , дає підстави для визнання частково недійсними свідоцтва про права на спадкування за законом, видані відповідачці ОСОБА_2 без врахування права на спадкування позивача.

Задоволення позову в цій частині вимог є похідним від встановлення юридичного факту.

Крім того, при вирішенні спору по суті апеляційний суд, виходячи з конкретних обставин справи, враховує і загальні засади цивільного права, передбачені статтею 3 ЦК. Так, сторони спору є дітьми спадкодавця однієї черги, права яких на прийняття спадщини були рівними. Воля спадкодавця не була направлена на зміну цієї рівноправності. Тому судове визнання прав одного з дітей на спадкування нарівні з іншим відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводів щодо визначення судом першої інстанції розміру та розподілу судових витрат апеляційна скарга не містить.

Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 9 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

----------------------------

Повну постанову складено 12 липня 2019 року.