Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 2-137/12

провадження № 61-14057св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Борисюка Р. М.,

Галацевич О. М., Широкової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2010 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом, відсоткам та комісії у розмірі 553 029 доларів 64 центи США та

31 434 669,34 грн нарахованої пені і штрафу за порушення умов кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 09 серпня 2007 року між ПАТ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 09/08/2007/840-1/365, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 300 000,00 доларів США за умови щомісячного часткового погашення. З метою забезпечення виконання кредитного договору від 09 серпня 2007 року було укладено договір поруки та договір іпотеки з ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням зобов`язання за вказаним правочином виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно із боржника і поручителя.

У липні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду до

ПАТ «Надра» із зустрічним позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати недійсними: кредитний договір

№ 09/08/2007/840-1/365 від 09 серпня 2007 року, договір поруки

№ 09/08/2007/840-1/365/1 від 09 серпня 2007 року, договір іпотеки від

10 серпня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Надра» та ОСОБА_1 , та зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею

904 кв. м, кадастровий номер :05:021:0005, за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту, графіку платежів, вартості всіх супутніх послуг та фінансових зобов`язань. Договір містить незрозумілу плату за управління кредитом, що є порушенням прав споживачів.

Вважали, що розрахунок, наданий банком, проведено поверхнево та незрозуміло, що відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить принципу добросовісності.

Крім того, зазначили, що ОСОБА_2 не підписувала спірний кредитний договір та пам`ятку за умовами оформлення кредиту, що також є підставою для визнання правочину недійсним.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року в задоволенні первісного позову відмовлено.

Визнано недійсним кредитний договір № 09/08/2007/840-1/365 від 09 серпня 2007 року, укладений між ПАТ «Надра» та ОСОБА_2

Визнано недійсними: договір поруки № 09/08/2007/840-1/365/1 від 09 серпня 2007 року та договір іпотеки від 10 серпня 2007 року, які були укладені між ПАТ «Надра» та ОСОБА_1

Знято заборону, накладену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В. Я. у зв`язку з посвідченням договору іпотеки від 10 серпня 2007 року (реєстр 12312), згідно з якою накладено заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: об`єкт незавершеного будівництва та земельної ділянки площею 904 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Надра» 198 851 доларів 54 центи США, що еквіваленто за курсом НБУ станом на 16 лютого 2016 року 5 332 816,51 грн.

Відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Надра» про накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку площею 904 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що оскільки встановлено, що підпис на спірному кредитному договорі виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, а тому є підстави для визнання правочину недійсним.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Надра» 198 851 доларів 54 центи США, районний суд виходив із того, що визнання договору недійсним має наслідком двосторонню реституцію, передбачену статтею 216 ЦК України, тобто кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Надра» на рішення Богунського районного суду

м. Житомира від 16 лютого 2016 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вважав неповажними вказані банком причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а саме - несвоєчасне отримання повного тексту судового рішення, оскільки представник ПАТ «Надра» був присутнім у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що сама по собі присутність сторони чи її представника під час проголошення вступної та резолютивної частин судового рішення не є безумовною підставою для відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження, враховуючи факт несвоєчасного отримання повного тексту рішення суду, оскільки відсутність у сторони повного тексту унеможливлює мотивування апеляційної скарги, що є її обов`язковим елементом відповідно до вимог статті 295 ЦПК України.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «Надра» задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Надра» солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором

№ 09/08/2007/840-1/365 від 09 серпня 2007 року станом на 06 липня 2015 року у розмірі 553 029,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25 жовтня

2016 року становить 14 179 945,42 грн, з них:

- заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена - 276 864,05 США, що за курсом НБУ станом на 25 жовтня 2016 року становить 7 098 927,14 грн;

- заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена -

255 044,11 доларів, що за курсом НБУ станом на 25 жовтня 2016 року становить 6 539 453,40;

- заборгованість по сплаті комісії, у тому числі прострочена - 21 121,48 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25 жовтня 2016 року становить

541 564,88 грн.

Стягнуто пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 30 804 121,90 грн і штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 630 547,44 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що при укладанні кредитного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, позивачі за зустрічним позовом ознайомилися з усіма елементами вартості кредиту та іншими необхідними складовими виплат по ньому, погодилися з ними. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору. Припинила виконувати зобов`язання лише через два роки після укладання цього правочину, а саме - 29 квітня 2009 року, здійснивши за вказаний період платежі на виконання умов кредитного договору на загальну суму

101 148 доларів 46 центів США.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

14 листопада 2016 року ОСОБА_2 засобами поштового зв?язку подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив усі докази та обставини, що мають значення для справи, зокрема, не звернув увагу на висновок почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2015 року, відповідно до якого кредитний договір підписано не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Разом із тим, у заяві про призначення почеркознавчої експертизи ОСОБА_2 ставила питання про відсутність її підпису також на пам`ятці, яку кредитодавець зобов`язаний віддати споживачу до моменту укладання кредитного договору, та на заяві про видачу готівки.

Крім того, вважає, що судом порушено принцип правової визначеності, який випливає з права особи на справедливий суд.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 2-137/12 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши викладені аргументи, Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи

09 серпня 2007 року між ПАТ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 09/08/2007/840-1/365 строком до 09 серпня 2017 року, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 300 000,00 доларів США на споживчі цілі під 4,49 % річних. Плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 09/08/2007/840-1/365/1 від

09 серпня 2007 року, за умовами якого останній зобов`язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням позичальника, що виникають із умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним.

10 серпня 2007 року між ПАТ «Надра» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, яким забезпечено виконання зобов`язання за спірним кредитним договором шляхом надання в іпотеку об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 904 кв. м, кадастровий номер :05:021:0005, за вказаною адресою.

Встановлено, що з 11 вересня 2007 року до 29 квітня 2009 року ОСОБА_2 були здійснені платежі на виконання умов кредитного договору на загальну суму 101 148 доларів 46 центів США.

Після чого в односторонньому порядку позичальник припинила виконувати взяті на себе кредитні зобов`язання по поверненню отриманого кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

21 серпня 2009 року ПАТ «Надра» було направлено вимогу відповідачам щодо наявності кредитної заборгованості та її погашення. Будь-яких дій із метою виконання кредитних зобов`язань та погашення кредитної заборгованості відповідачами не здійснено.

21 січня 2010 року банк звернувся із відповідним позовом до суду.

Судами встановлено, що станом на 06 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 553 029 доларів 64 центи США. Зокрема: заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена -

276 864 долари 05 центів США; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 255 044 доларів 11 центів США; заборгованість по сплаті комісії, у тому числі прострочена - 21 121 долар 48 центів США.

Крім того, відповідно до умов кредитного договору нараховано пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 30 804 121,90 грн і штраф за порушення умов кредитного договору в розмірі 630 547,44 грн.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

Положеннями статей 626-628 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 215 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 203 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи касаційної скарги про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору у зв`язку з підробкою підпису ОСОБА_2 на кредитному договорі, не встановлення підпису на заяві про отримання готівки, є не обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Судами встановлено, що підписи, розміщені в графі «Позичальник____

ОСОБА_1 » в оригіналі кредитного договору № 09/08/2007/840-1/365 від

09 серпня 2007 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, що підтверджується висновком судової експертизи від 14 грудня 2015 року

№ 1/365, зробленим Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром.

Судами також встановлено, що у період із 10 серпня 2007 року до 29 квітня 2009 року ОСОБА_2 здійснювала платежі на виконання умов кредитного договору на загальну суму 101 148,46 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 09/08/2007/840-1/365 станом на 06 липня 2015 року. Лише у 2009 році (тобто через два роки виконання умов договору) позичальник перестала виконувати взяті кредитні зобов`язання, а з позовом про визнання кредитного договору недійсним звернулася до суду лише у липні 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та іпотеки, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що при укладанні спірних правочинів було дотримано всі передбачені законом істотні умови, сторони були ознайомлені з усіма елементами договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що підтверджується фактом виконання умов укладеного кредитного договору ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, від імені якої він укладений, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Зі змісту норми частини першої статті 241 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року зроблено висновок, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що обома сторонами були вчинені юридично значимі дії, спрямовані на схвалення оспорюваного правочину, дії ОСОБА_2 є конклюдентними, засвідчують її волю встановити правовідношення (вчинити правочин) та розуміння настання відповідних правових наслідків, що виключає можливість визнання такого правочину недійсним на підставі приписів статті 203 ЦК України.

Суд відхиляє посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі на те, що почеркознавчою експертизою не досліджено її підпис на заяві про отримання готівки, оскільки зазначена заява є похідним документом до кредитного договору, а банківськими документами та частковим погашенням кредиту доводиться факт отримання кредитних коштів ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді:

А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик