Провадження № 2/234/691/2019
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження по цивільній справі

06 лютого 2019 року м. Словянськ

Суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Воронков Д.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (84116, Донецька область, м. Словянськ, вул. Батюка, 48/43) до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, Краматорської місцевої прокуратури (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Румянцева, 4а), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (01008, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8), Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з цивільним позовом до вказаних вище осіб, в якому просить суд:

- визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_2 його службових обовязків щодо внесення відомостей до ЄРДР за результатами розгляду заяви-повідомлення ОСОБА_3 № 8 від 29.05.2018 року;

- встановити факт порушення процесуальним керівником Краматорської місцевої прокуратури Прокуратури Донецької області прокурором Василенко О.В. присяги прокурора при розгляду заяви-повідомлення ОСОБА_1 № 8 від 29.05.2018 року, (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди);

- встановити факт порушення права ОСОБА_1 на розгляд його звернення та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та частини 1 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди);

- встановити факт порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди).

- стягнути з Держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями, які порушили права позивача у сумі 134028 грн.

Ухвалою судді Словянського міськрайонного суду Донецької області від 30.11.2018 року було відмовлено у відкритті провадження за вказаною позовною заявою.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16.01.2019 року ухвала від 30.11.2018 року була скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розглянувши подану позовну заяву та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

З позовної заяви вбачається, що одним з предметів спору у даній справі є визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні процесуальним керівником Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_2 його службових обов'язків внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви-повідомлення ОСОБА_1 №8 від 29 травня 2018 року, внаслідок чого, на думку позивача, йому було спричинено моральну шкоду, яку просив відшкодувати.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 КПК України прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах її повноважень.

Відповідно до частини першої статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті (частина третя статті 17 Закону України «Про прокуратуру»)

Частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти (частина друга статті 45 Закону України «Про прокуратуру» у вказаній редакції).

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Закони України не передбачають право особи звертатися з окремим позовом до прокурора про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених як учасником судового процесу у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина друга статті 16 Закону України «Про прокуратуру» у вказаній редакції).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини (далі також - Суд).

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «ПринцЛіхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Стосовно права на звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, то відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Згідно з частиною третьою статті 124 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

На підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Поняття «справа, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства», стосується як справ, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих справ, які взагалі не можуть розглядатися у суді.

Отже суд доходить висновку, що не можуть бути предметом судового розгляду заявлені разом позивачем вимоги про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами заяви-повідомлення та про відшкодування завданої цією бездіяльністю моральної шкоди.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений Великою палатою Верховного Суду 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц. та колегією Донецького апеляційного суду в ухвалі від 16.01.2019 року № 243/11722/18.

Слід звернути увагу, що ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 04.06.2018 року № 234/7954/18, копія якої додана до матеріалів позовної заяви, була задоволена скарга ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Краматорської місцевої прокуратури та зобовязано їх внести відомості, викладені у заяві ОСОБА_3, до ЄРДР.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначені також вимоги щодо встановлення факту порушення процесуальним керівником Краматорської місцевої прокуратури Донецької області прокурором Василенко О.В. присяги прокурора, викладеної в статті 36 Закону України «Про прокуратуру»; встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на розгляд його звернення та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та частини 1 статті 214 КПК України; встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року

Аналізом вказаних позовних вимог, вбачається, що всі вони нерозривно повязані з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності прокурора, та фактично, дублюють цю вимогу, але шляхом встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 2 ст. 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З оглядом на вищенаведені обставини та норми закону, враховуючи той факт, що законодавством передбачений окремий порядок оскарження дій прокурора у кримінальному судочинстві, та не передбачено такої можливості у цивільному, набуваю висновку, що позовні вимог щодо встановлення зазначених у позовній заяві фактів, також не можуть бути предметом судового розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постаноляється ухвала не пізніше пяти днів з дня надходження заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 20, 186, 315, 352-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (84116, Донецька область, м. Словянськ, вул. Батюка, 48/43) до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, Краматорської місцевої прокуратури (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Румянцева, 4а), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (01008, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8), Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя Д.В. Воронков