Провадження № 2/522/442/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за борговою розпискою від 24.01.2008 у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на дату подання позову еквівалентно 1 748 719 (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 50 коп. Також просить стягнути проценти за користування коштами у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, суму інфляційних втрат у розмірі 836 307 (вісімсот тридцять шість тисяч триста сім) гривень 60 коп., три проценти річних за період прострочення у розмірі 350 288,70 (триста п`ятдесят тисяч двісті вісімдесят вісім тисяч) грн. 70 коп.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.01.2008 позивач надала відповідачу позику у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США. Передача грошових коштів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів.

Розпискою було передбачено, що сума позики підлягає поверненню в повному обсязі у строк 25.07.2008. Розпискою також встановлений графік виплат, а саме: 3 000 доларів США до 25.02.2008, 3 000 доларів США до 25.03.2008, 3 000 доларів США до 25.04.2008, 3 000 доларів США до 25.05.2008, 3 000 доларів США до 25.06.2008, 153 000 доларів США до 25.07.2008.

Також договором між позивачем і відповідачем встановлений обов`язок відповідача виплачувати позивачу два проценти від суми позики щомісячно, до повернення позики.

У встановлений строк відповідач суму позики і нараховані проценти не повернула, посилаючись на фінансову неспроможність.

Разом з позовом Позивач подала заяву про поновлення строку позовної давності.

В подальшому Позивач подала уточнену позовну заяву.

27.10.2014 року Приморським районним судом м. Одеси постановлене заочне рішення по справі, яким позов ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.

16.09.2016 року від представника Відповідача надійшла заява скасування та перегляд заочного рішення.

19.10.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 по справі № 522/13211/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасовано, справа призначена до розгляду.

03.11.2016 рору позивач подала заяву про заміну підстав позову та зменшення позовних вимог. Даною заявою Позивач уточнила розмір позовних вимог, просила стягнути з відповідача 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, що станом на 01.11.2016 еквівалентно 3 826 500 (три мільйони вісімсот двадцять шість тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. основного боргу; 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що на 01.11.2016 еквівалентно 459 180 (чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят) гривень 00 коп. два процента від суми боргу за користування позикою; 41 714 (сорок одна тисяча сімсот чотирнадцять) доларів США 63 центів, що на 01.11.2016 еквівалентно 1 061 140 (один мільйон шістдесят одна тисяча сто сорок) гривень 21 коп. 3-х процентів річних.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав просив у його задоволенні відмовити.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У сторін по справі виниклі правовідносини які є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Судом встановлено наступне:

Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем - є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченої ст.ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки боржником ОСОБА_2 24.01.2008 року було надано розписку підписану нею власноручно із встановленням строку повернення позики до 25.07.2008 року.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно матеріалам позовної заяви, позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші кошти вказані в договорах, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув.

Суд приймає вказані договори в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобов`язання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував.

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1 стаття 1046 ЦК України).

Дана особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем була надана боргова розписка.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача виникли боргові зобов`язання перед позивачем. Між сторонами укладено договір позики у письмовій формі, зміст якого підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, яку позичальник зобов`язується повернути та підтверджує факт отримання останнім цих коштів, тобто між сторонами було укладено договір позики.

04.04.2017 представник відповідача подав письмову заяву про застосування строків позовної давності якою просив відмовити у задоволенні вимог позивача, у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

З даного питання суд зазначає наступне:

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частин 3-5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Проте, за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

В розписці наданої відповідачем позивачу від 24.01.2008 зазначено, що сума позики підлягає поверненню у строк до 25.07.2008. В установлений строк відповідач борг не повернула, а отже строк позовної давності у відносинах сторін складає з 26.07.2008 до 26.07.2011.

З позовною заявою позивач звернулась у липні 2014, тобто поза межами строку позовної давності. Одночасно з позовом позивач надала суду заяву про поновлення строків позовної давності. В обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності позивач посилається на те, що у період з 09.11.2010 і до 24.12.2013 була заарештована і перебувала під слідством і судом.

Представником позивача разом з клопотанням від 25.06.2018 та клопотанням від 17.04.2019 були надані документи, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску позовної давності.

З наданих представником позивача документів вбачається наступне:

Позивач, у зв`язку зі станом здоров`я проходила стаціонарне обстеження і лікування в клініці ДУ «Інститут ендокрінології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка Академії медичних наук України» у період часу з 03.02.2010 по 01.04.2010 та у Клінічній лікарні «Феофанія» у період часу з 18.05.2010 по 09.06.2010.

09.11.2010 слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України стосовно позивача була винесена постанова про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження.

09.11.2010 позивач була затримана слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, про що в матеріалах справи міститься протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.11.2010.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2010 стосовно позивача було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2010 постанова Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2010 була скасована, запобіжний захід у вигляді взяття під варту стосовно ОСОБА_1 скасований, застосований запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі.

Разом з тим 18.11.2010 слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України стосовно позивача було порушено кримінальне провадження, про що в матеріалах справи міститься протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.11.2010. Того ж дня (18.11.2010) позивач була затримана, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.11.2010.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2010 стосовно позивача застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Постановою старшим слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України стосовно позивача була винесена постанова про притягнення особи як обвинуваченого від 28.02.2011.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2011 позивач була визнана винною у вчинені інкримінованих їй злочинів. Разом з тим від відбування покарання була звільнена з іспитовим строком та до вступу вироку в законну силу позивачу змінений запобіжний захід з утримання під вартою на підписку про невиїзд.

Таким чином, надані представником позивача документи свідчать про те, що позивач була взята під варту до моменту спливу строку позовної давності у її відносинах з відповідачем. Звільнена з під варти позивач була вже після того, як строк позовної давності щодо вимоги повернути грошові кошти за розпискою від 24.01.2008 сплинув. Тримання під вартою є обставиною яка об`єктивно унеможливила своєчасне звернення позивача до суду для захисту своїх порушених прав.

Суд також приймає до уваги той факт, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2011 був скасований ухвалою Апеляційного суду м. Києва тільки 24.12.2013. Отже у періоду з 18.11.2011 до 24.12.2013 стосовно позивача зберігались не тільки обмеження накладені запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд, але і інші обмеження, що мають місце під час судового розгляду кримінального провадження. На думку суду такі обставини є такими, що утруднюють подання позову про стягнення заборгованості.

З урахуванням наведеного суд робить висновок про поважність причин через наявність яких позовна заява ОСОБА_1 подана після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача боргу за розпискою від 24.01.2008 року.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору у розмірі 6890 гривень.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів за розпискою задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму основного боргу в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, що станом на 01.11.2016 еквівалентно 3 826 500 (три мільйони вісімсот двадцять шість тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму 2% за користування сумою позики у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що на 01.11.2016 еквівалентно 459 180 (чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 3% річних у розмірі 41 714 (сорок одна тисяча сімсот чотирнадцять) доларів США 63 центів, що на 01.11.2016 еквівалентно 1 061 140 (один мільйон шістдесят одна тисяча сто сорок) гривень 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 6 890 (шість тисяч вісімсот дев`яносто) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

04.07.19