Шаргородський районний суд
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 152/373/19
провадження №2/152/212/19
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., розглянув у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,
I.Виклад позицій позивача та відповідача
20 березня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про зміну способу стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до 01.11.2029 року, а надалі у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття.
На обґрунтування поданої заяви зазначила, що відповідно до заочного рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 25.05.2016, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн щомісячно, до повноліття дітей. З часу присудження аліментів значно змінився рівень життя, підвищились ціни та соціальні гарантії. Відповідач працездатний, що свідчить про його можливість сплачувати аліменти в частці від його доходу. Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.44).
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді від 06 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 11 годину 23 травня 2019 року, з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалу суду від 06.05.2019 разом із копією позовної заяви, додатками до неї відповідач не отримав через відсутність за місцем реєстрації і проживання (а.с.42), у зв'язку з чим судове засідання, призначене на 23.05.2019 було відкладено.
Про наступні судові засідання, призначені на 08 годину 06.06.2019 та 09 годину 14.06.2019, відповідач ОСОБА_2 був повідомлений шляхом розміщення оголошень про розгляд справи на офіційному веб сайті судової влади України (а.с.51, 54).
Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлений про час і місце проведення судових засідань, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності, або відкладення розгляду справи до суду не надходило.
За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, у суда наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів, про що постановлено ухвалу, відповідно до вимог статтей 280 -281 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що сторони у справі з 17.08.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25.05.2016 рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області розірвано (а.с. 7-8).
Під час перебування в шлюбі у сторін даного цивільно правового спору ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка ОСОБА_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виданими виконкомом Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 23.11.2011 та виконавчим комітетом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 03.04.2014 відповідно (а.с. 5,6).
Діти сторін проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 52 від 21.01.2019 (а.с. 12).
Відповідно до заочного рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 25.05.2016, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн, щомісячно, до повноліття дітей (а.с. 7-8).
Згідно вимог ст.ст. 81, 263, 264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з`ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров`я сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім`ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірах, визначених в позовній заяві.
Судом встановлено, що матеріальне становище неповнолітніх дітей сторін змінилось у зв`язку із зростанням розміру прожиткового мінімуму, подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дітей. На утримання дітей відповідач за заочним рішенням Шаргородського районного суду від 25.05.2016 сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн, щомісячно, що є недостатнім для забезпечення належного рівня виховання та утримання дітей. Зазначений розмір аліментів є меншим за 50 відсотків
прожиткового мінімуму, який станом на 01.01.2019 для дитини вікoм до 6 років становить 1626 гривень, а 50 відсотків відповідно складає 813 гривень; на дитину віком від 6 до 18 років становить 2027 гривень, а 50 відсотків складає 1013 гривень 50 коп, що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України, ставить сторони у нерівні умови, призводить до погіршення матеріального становища позивача, яка змушена нести більший обсяг витрат на утримання дітей для забезпечення їх гармонійного розвитку.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.
Статею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Згідно ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно положень ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).
За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України.
За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).
Згідно положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Аналіз змісту ч. 3 ст. 181, ст. 183, 184 СК України дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, в тому числі право вимагати зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (позивачу у даній справі).
Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд визначає їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України,
При цьому ч. 2 ст. 182 СК України визначає гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для дитини вікoм до 6 років становить 1626 гривень, на дитину віком від 6 до 18 років - 2027 грн на одну дитину з розрахунку на місяць. Зазначений прожитковий мінімум визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
На відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
При зміні способу стягнення аліментів, суд враховує норми ст. ст. 141, 181, 184 Сімейного кодексу України щодо рівності обов`язків матері і батька перед дитиною, мінімального розміру аліментів на дитину, та обставини на які посилалися сторони.
VІ. Висновки суду
На утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 відповідач, відповідно до заочного рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 25.05.2016 сплачує аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 600 грн на кожну дитину, щомісячно, тобто у розмірі, меншому, ніж передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, що ставить сім`ю у скрутне матеріальне становище, оскільки є недостатнім для забезпечення їх належного рівня виховання та утримання дітей, через подорожчання продуктів харчування та інших товарів повсякденного вжитку, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дітей та задоволення їх основних соціальних та культурних потреб та порушує права дітей на достатнє матеріальне утримання з боку батька.
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів підлягає задоволенню.
Відповідач є молодою особою працездатного віку (30 років), має можливість працювати та заробити таку суму грошей, яка б дала можливість сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей в достатньому для їх гармонійного розвитку розмірі, тому зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття, оскільки розмір аліментів у розмірі по 600 грн на кожну дитину не є на сьогодні достатнім навіть для забезпечення найнеобхідніших потреб дітей.
Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
VІІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 768, 40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263 265, 268, 273, 279 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", ст. 150, 179, 180 - 183 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів, що утримуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 травня 2016 року, визначивши їх у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до 01.11.2029 року, а надалі у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно процесуальним кодексом України.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч. 4 ст. 273 ЦПК України).
Ім`я (найменування) сторін:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Шаргородським РС УДМС України у Вінницькій області 26.01.2017;
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , інші дані, ідентифікуючі особу, не відомі.
Рішення складено та підписано суддею 14.06.2019.

Суддя: Т.О. Соколовська