АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/196/19Головуючий у 1-й інстанції Мазай Н.В. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: 306010000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.

секретар Попова М.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.12.2018 (повний текст складено 11.12.2018, суддя в суді першої інстанції - Мазай Н.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, :

в с т а н о в и в :

10.07.2018 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, яким просив зобов'язати відповідача спростувати на зборах ТОВ КГС «Гарант» перед членами товариства поширену 20.06.2018 ним недостовірну інформацію про крадіжку позивачем електроенергії в гаражі, та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральних збитків 2000,00 грн. В обґрунтування вказано на те, що 20.06.2018 приблизно о 18 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 відбулись збори правління ТОВ КГС «Гарант» на яких перед іншими особами директор ОСОБА_4 сказав про позивача: «Ти ж крав електроенергію в гаражі. Я тебе зловив на гарячому». Проте позивач цього не робив. Поширені відповідачем відомості не відповідають дійсності і ганьблять гідність і честь позивача, оскільки це твердження поширене серед присутніх на зборах осіб, між яких позивач користувався авторитетом та повагою. Позивача принижено як особистість. При спілкуванні зі знайомими, яким стала відома дана інформація, він вимушений виправдовуватися за те, чого насправді не було і не могло бути.

Крім того, внаслідок поширення відносно позивача недостовірної інформації, йому заподіяно моральних збитків на суму 2000,00 грн. Вказану суму моральних збитків позивач обґрунтовує Тим, що приниження його честі та гідності відбулось публічно, в присутності понад тридцяти осіб, між яких він втратив повагу. Позивача переслідують думки, що він не зможе довести протилежне і таким чином виправдати до себе довіру. Він втратив спокій, його мучить переживання з даного приводу.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.12.2018 позов у справі залишено без задоволення. При цьому суд виходив з того, що позивач не довів доказами обґрунтованість заявлених вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 21.12.2018 через відділення поштового зв'язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість та незаконність висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення по суті заявлених вимог. Скаржник зазначає, що слова відповідача не є оціночними судженнями, про що помилково вказав суд. Акт про викрадення електроенергії та протокол від 27.03.2015 не є підтвердженням слів відповідача, адже їх складено відносно гаража, який не належить позивачу (власником є його колишня дружина). Вказані документи позивачу не вручалися. Один зі свідків пояснив, що вказані документи складалися у 2018 році, а не 2015. Ключів від гаража своєї колишньої дружини позивач не має. Слова відповідача є твердженням про факт, а не оціночними судженнями.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 20.06.2018 приблизно о 18 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 відбулись збори правління ТОВ КГС «Гарант» на яких перед іншими особами директор ОСОБА_4 сказав про ОСОБА_3 (позивача): «Ти ж крав електроенергію в гаражі. Я тебе зловив на гарячому».

При цьому згідно акта №1 від 27.03.2015, складеного комісією в складі голови правління КГС «Гарант» ОСОБА_5, голови ревізійної комісії КГС «Гарант» ОСОБА_4, директора ОСОБА_6, провівши перевірку оплати за спожиту електроенергію по гаражу НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7, користується гаражем її чоловік ОСОБА_3, виявлено, що в гаражі електроенергія використовується для виконання зварювальних робіт по металу. Показники лічильника не відповідають дійсності. Згідно показників видно, що електроенергія крадеться, ел. лічильник скручується. Комісія вирішила даний акт передати на розгляд правління КГС «Гарант» (а.с.24).

Відповідно до Протоколу спільного засідання правління та ревізійної комісії КГС «Гарант» від 30.03.2015 з повісткою дня: розгляд акту № 1 від 27.03.2015, постановили: відключити електроенергію від гаража НОМЕР_1; 2; накласти штраф на ОСОБА_3 в сумі 200,00 грн.; в разі сплати штрафу вважати можливим підключення електроенергії до гаража НОМЕР_1 при встановлені електричного лічильника ОСОБА_3 за власний рахунок зовні гаража. Всі проголосували «за» (а.с. 25-26).

Згідно довідки №111 від 17.09.2018 ОСОБА_3 має в користуванні 3 гаражі за НОМЕР_2, НОМЕР_1, НОМЕР_3. За гараж НОМЕР_3 заборгував сплату в кількості 47 місячних внесків колективній гаражній стоянці «Гарант». Сума заборгованості складає 2820,00 грн. Місячний внесок складає 60,00 грн. (а.с.27).

Зазначені документи позивачем у справі не оспорювалися та є дійсними.

Позивач стверджує, що відповідачем серед членів ТОВ КГС «Гарант» поширено недостовірну інформацію про нього, яка носить образливий характер.

Таким чином предметом доказування у даній справі є факт поширення недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права позивача.

Правовідносини між сторонами, наявні в цій справі, мають наступне правове регулювання.

Пленумом ВСУ у п.п.1, 4, 6, 15, 19 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначив про те, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності та честі, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації;- ця інформація стосується позивача; - поширена інформація є недостовірною; - поширення інформації порушує особисті немайнові права.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суд має визначитися із характером такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗУ «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень; ч.2 ст.30 ЗУ «Про інформацію» - оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (право кожного на свободу вираження поглядів).

Згідно ст. 277 ЦК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести, зокрема, те, що внаслідок поширення недостовірної інформації було порушено його особисті немайнові права.

Також згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами по справі факт поширення відповідачем тієї інформації, а саме: «Ти ж крав електроенергію в гаражі. Я тебе зловив на гарячому», яку він вважає недостовірною та яка, на його думку, принижує його честь і гідність, оскільки покази єдиного свідка по справі, якій підтвердив факт висловлювання відповідачем, суд оцінив критично через дружні стосунки позивачі із свідком, інших належних та допустимих доказів обставин по справі позивачем суду не надано.

Оскільки у справі не доведено порушення висловлюваннями відповідача прав позивача, пов'язані з цим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також є безпідставними.

В свою чергу, судом встановлено той факт, що на вищевказаних зборах предметом обговорення учасників, зокрема, були події по складенню відносно позивача акту від 27.03.2015року, яким зафіксовано факт скручування позивачем показників електролічильника та викрадення таким чином електроенергії та рішення прийняте правлінням КГС «Гарант» з даного приводу, викладене в протоколі від 30.03.2015 року. З приводу цих подій висловлювався і ОСОБА_4 та дав їм свою критичну оцінку, яка має характер оціночних суджень.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, апеляційний суд вважає, що спірна інформація, яку позивач вважає такою, що принижує його честь та гідність, має характер оціночних суджень, так як вона є критичною оцінкою подій, зафіксованих у наразі чинних акті від 27.03.2015 та протоколі від 30.03.2015.

Апеляційні доводи про те, що вказані документи не є підтвердженням слів відповідача, адже їх складено відносно гаража, який належить колишній дружині позивача, у даному випадку правильності висновків суду в цій справі не спростовують, оскільки цей гараж перебуває в користуванні позивача, що підтверджується довідкою №111 від 17.09.2018.

Твердження скаржника про те, що гаражем НОМЕР_1 (в якому відбувалося зафіксоване викрадення електроенергії) він не користується, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони спростовуються зазначеною вище довідкою, а інших доказів в обґрунтування його істинності суду надано не було.

Доводи про те, що документи, на яких ґрунтуються оспорені твердження відповідача у справі, є складеними всупереч вимог законодавства, також слід оцінити критично, адже в установленому порядку позивач їх не оскаржив після того, як довідався про їх зміст.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.12.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести за рахунок державного бюджету, оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору як інваліда ІІ групи на підставі положень п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.12.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді віднести за рахунок державного бюджету.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.02.2019.

Суддя-доповідач

Судді