СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/8502/18

пр. № 2-о/759/53/19

11 лютого 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київський міський військовий комісаріат про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2018 р. заявник звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд встановити факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у бойових діях на території ОСОБА_2 у період з 24.12.1975 по 08.06.1976.

Заяву обгрунтовує тим, що він був призваний на строкову військову службу 11.05.1975, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 Білоруського військового округу в м. Нєсвіж Мінської області на посаді водія, з якої був звільнений в запас 14.05.1977, а 24.12.1975 було звільнено та виведено за штат, після чого заявника 08.06.1976 було знову прийнято на посаду водія 2-го відділення, за період з 24.12.1975 по 08.06.1976 він виконував службові обов`язки та території Народної Республіки Ангола де велися бойові дії так як заявника було відправлено цивільним літаком у складі групи військовослужбовців із Шереметьєво через Гавану в Луанду там було видано військову форму ангольської армії, сформували групу і призначили командира де він виконував обов`язки у складі спецгрупи, як водія військового автомобіля та за час участі у бойових діях заявник отримав поранення тому під час перебування у медичній частині захворів гепатитом, а після виконання спеціальних завдань в НР Ангола заявник повернувся у військову частину НОМЕР_1 де згідно наказу командира був знову призваний на посаду водія, однак при звільненні з військової частини по закінченні строку заявник не отримав від свого командування ніяких документів про його перебування у спецвідрядженні на території ОСОБА_2 в період з 24.12.1975 по 08.06.1976 в результаті чого він не може отримати посвідчення учасника бойових дій.

Заявник у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 11.02.2019 подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив слухати справу без його участі (а.с. 46).

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про слухання справи, причини неявки суд не повідомила (а.с. 45).

Суд, вважає за можливе розгляд справи у відсутність заінтересованої ооби, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава, конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканість.

Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст. 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Судом встановлено, що згідно військового білету ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу, яку він проходив у військовій частині № НОМЕР_1 Білоруського військового округу в м. Нєсвіж Мінської області на посаді водія з 11.05.1975 (а.с. 9, 10).

13.05.1977 ОСОБА_3 був звільнений в запас із військової служби по закінченню строку, наказ №112.

З метою отримання необхідних документів для отримання статусу учасника бойових дій заявник звертався до Центрального архіву КДБ Республіки Білорусь, згідно відповідді якого №10/2-1587 від 23.04.2015 документальних матеріалів військової частини № НОМЕР_1 а зберіганні в Центральному архіві КДБ Республіки немає (а.с. 14).

Також згідно відповідді з державної казенної установи «Центральний архів міністерства оборони РФ» №4/64534 від 06.04.2016 документи військової частини № НОМЕР_1 ЦА МО РФ не зберігає (а.с. 15).

З приводу отримання статусу учасника бойових дій заявник звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак як вбачається із відповідді зазначеної установи від 03.05.2018 №вп/3216 йому відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, рішення прийняте Комісією Київського МВК на підставі того, що у наданих архівних довідках не вказано безпосередньо його участь, учасника особового складу військової частини № НОМЕР_1 в бойових діях в зазначений період на території ОСОБА_2 (а.с. 27, 28).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 21.03.2018 було складено висновок спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи, лікарем судово-медичним експертом Мартиненко В.С. №409/Ж яким встановлено, що у ОСОБА_3 були виявлені рубці, які є наслідком загоєння ран, що виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричиненні у зазначений строк, тобто 1976 р. (а.с. 13).

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , підтвердили факт перебування ОСОБА_1 з метою виконання своїх службових обов`язків на території Анголи ( ОСОБА_8 ) у лютому 1976 р. Вказані свідки також є учасниками бойових дій в Анголі, що підтверджуються їхніми заявами, які нотаріально засвідчені, а також посвідченнями учасників бойових дій (а.с. 19-26).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; становлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів, які визначені п. 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 № 200, та п. 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Таким чином, до переліку документів, що підтверджують право громадянина на визнання його учасником бойових дій, входить рішення суду про встановлення факту участі особи в бойових діях.

Крім того, у п. 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій визначено, що у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.

Відповідно до ст. 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 в редакції яка діяла станом на 04.06.2015 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національного гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції; працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.

Перелік вказаних осіб також був зазначений у попередній редакції п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно до п. 20 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Пунктом 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в редакції яка діяла станом на 04.06.2015 встановлено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету на територіальній цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні їх проведення (витяги з наказів директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокації, книг нарядів, графіків населення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Отже, за вищевикладених обставин, оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413, ст.ст. 89, 95, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у бойових діях на території ОСОБА_2 у період з 24.12.1975 по 08.06.1976.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 11.02.2019.