Справа № 149/1846/19
Провадження №2/149/607/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.2019 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Лиса В. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Хмільник цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно рішення Народного суду Хмільницького району від 22.07.1976 року її батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві спільної особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і Ѕ частина вказаного житлового будинку з господарськими будівлями залишилась до успадкування. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 є позивач та її матір ОСОБА_3 , які спадщину прийняли, так як на момент смерті спадкодавця постійно з ним проживали. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і матір позивача, після смерті якої залишилось ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (1/2 частина, що належала їй та ј частина, успадкована після смерті чоловіка) та земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.1027 га, що розташована на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. 25.11.2015 року ОСОБА_3 було складено заповіт, у відповідності до якого все своє майно вона заповіла позивачу, яка з метою прийняття спадщини в установленому порядку звернулася до нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не змогла через те, що частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належав її батькам, не виділені, а тому остання вимушена звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

В судове засідання сторони не з`явились, від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач заявлені вимоги підтримує, представник відповідача дані вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності , приходить до наступного.

Згідно рішення Народного суду Хмільницького району від 22.07.1976 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є батьками позивача (копії на а.с. 18,19), належить на праві спільної особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Вказане рішення було зареєстровано Вінницьким МБТІ 11.08.1976 року (копія на а.с. 5). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (копія на а.с. 13). Після його смерті спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку із господарськими будівлями прийняли його дочка ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 , так як на момент смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10). ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і матір позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (копія на а.с. 12). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (копія на а.с. 5) та земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.1027 га, що розташована на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (копія на а.с. 11). Ще за життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 (копія на а.с. 14). Після смерті матері позивач своєчасно звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через те, що частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належав її батькам, не виділені (а.с. 39). Інших спадкоємців, які б претендували на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 немає (копії на а.с. 48-88).

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

З урахуванням викладеного, частки співвласників житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 є рівними.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так як матеріалами справи підтверджено, що на момент смерті ОСОБА_2 з ним проживали та були зареєстровані його дружина та дочка, тому, з урахуванням рівності часток співвласників будинку по АДРЕСА_1 , вони є такими що прийняли у спадщину після смерті спадкодавця по 1/4 частині будинку з господарськими будівлями.

Враховуючи, що після смерті матері позивач, як спадкоємець за заповітом, своєчасно звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, що складається із ѕ житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , є такою, що прийняла у спадщину після смерті батька 1/4 частину вказаного будинкку, інших спадкоємців, які б претендували на прийняття спадщини, немає, а тому суд приходить висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 372, 1218,1236,128,1270 ЦК України, ст.ст 206, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 87.8 кв. м., житловою площею 57,3 кв. м., зазначений під літ. «А» з прибудовами «а1», «А1», "А2" та верандами «а2», «а3» і господарськими будівлями: сараями «Б», «Г», вбиральнею «В», гаражем «Д», огорожею № 2 та воротами з хвірткою №3, вартістю 229480 грн., що належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно рішення Народного суду Хмільницького району від 22.07.1976 року.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Робак М. В.