Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 627/1958/14-ц

провадження № 61-36141св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року у складі головуючого-судді Остапова М. О. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року у складі суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовни вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину жилого будинку.

Позовна заява мотивована тим, що з 1991 року вони з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, а 14 вересня 2001 року зареєстрували шлюб. За час спільного проживання, 09 вересня 2000 року, на ім'я відповідача за спільні кошти ними було придбано жилий будинок АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що у вказаному будинку за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, спільними коштами та спільними зусиллями було проведено капітальний ремонт, здійснено прибудови до нього, унаслідок чого вартість будинку значно збільшилася, ОСОБА_4 просила на підставі вимог Закону України «Про власність», статей 22, 25 КпШС України та статей 60, 62, 70 СК України визнати жилий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ його частину.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний будинок, придбаний відповідачем 09 вересня 2000 року до реєстрації шлюбу із позивачем, є особистою власністю ОСОБА_5 Доказів стосовно обсягів проведених робіт та вартості будівельних матеріалів, необхідних для з'ясування ступеню поліпшення технічного стану будинку та зміни його вартості через проведені поліпшення, позивачем не надано. Покази свідків не є належними доказами за цими обставинами в розумінні статей 59, 60 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року - без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишилося те, що сторони на час придбання спірного будинку проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, будинок придбано за спільні кошти сторін, а за період з 2000 року до 2014 року вартість спірного будинку внаслідок затрат позивача значно збільшилася, також було добудовано цегляний гараж, що є підставою для визнання такого майна спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на Ѕ його частину.

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Сторони не скористалися своїм правом та не подавали до суду відзивів на касаційну скаргу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2001 року.

Право власності на спірний будинок АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_5 набув на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 09 вересня 2000 року з ОСОБА_6 Продаж вказаного будинку, згідно договору вчинено за 6 700 грн.

Згідно висновку проведеної у справі комплексної судової будівельно-технічної та товарознавчої експертизи № 4843/5670/23968 виконані будівельні роботи у домоволодінні АДРЕСА_1 у жилому будинку «А-1» та приміщенні веранди літ «а» відносяться до реконструкції; у приміщенні літньої кухні «Б», перебудови льоху, встановлення металевих дверей, парадних металевих воріт та побудова огорожі відносяться до капітального ремонту; будівництво цегляного сараю «Г», гаражу «С» та навісів №№ 5,6 відносяться до нового будівництва. При цьому визначити вартість виконаних робіт та використаних матеріалів не надається можливим. Вартість спірного жилого будинку на день проведення експертизи становить 328 289 грн. Питання щодо можливості вважати, з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, що майно істотно збільшилося у своїй вартості не входить до компетенції експерта.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Оскільки право власності на спірний будинок, набуте відповідачем до набрання чинності СК України, колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що до спірних правовідносин мають застосовуватися також і норми матеріального права про поділ майна між чоловіком та жінкою, що діяли на момент набуття квартири у власність.

Згідно зі статтею 22 КпШС України у редакції чинній на час набуття права власності на спірний будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Частиною першою статті 24 КпШС Українибуло передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Частиною першою статті 25 КпШС Українибуло визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить стаття 62 СК України).

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_4 посилалася на те, що спірний жилий будинок, у період спільного проживання без реєстрації шлюбу та у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, значно збільшився у своїй вартості, оскільки за рахунок спільних коштів та зусиль ними було здійснено капітальний ремонт спірного будинку, а також перебудовано і добудовано певні господарські будівлі та споруди.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, дотримуючись вимог статей 212-215 ЦПК України 2004 року, визначився правильно з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції перевірив належним чином зміст позовних вимог, з якими позивач звернувся за захистом свого порушеного права та обґрунтовано виходив з того, що право власності на спірний житловий будинок у відповідача ОСОБА_5 виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного до реєстрації шлюбу із позивачем, належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 суду не надано, а тому спірна нерухомість не може бути віднесена до спільної сумісної власності подружжя. Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази часу проведення ремонтно-будівельних робіт, їх вартості, джерело фінансування.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції, врахувавши при цьому висновки комплексної судової будівельно-технічної та товарознавчої експертизи № 4843/5670/23968 від 14 січня 2018 року.

Помилкове посилання суду апеляційної інстанції на відсутність вимог позивача, заявлених на підставі Закону України «Про власність» не може бути підставою скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Оскільки виконання рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року, було зупинено ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2018 року, у зв'язку із залишенням оскаржуваних судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 14 листопада 2016 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик