РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 566/960/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/730/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання - Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Млинівської

районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2019 року (ухвалене у складі судді Феськова П.В., повний текст рішення суду виготовлено 15 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що у неї на вихованні, з часу свого народження, перебуває неповнолітній онук - ОСОБА_4 .

Мати дитини - ОСОБА_2 , а також її чоловік ОСОБА_3 умисно ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 .

З сином не спілкуються, матеріальної допомоги на його утримання не надають, разом з ним не проживають.

Просила суд позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі по 900 грн щомісячно з проведенням індексації аліментів відповідно до закону та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Призначено опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 його бабу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з 12 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з 12 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками відносно сина ОСОБА_4 , а усі необхідні умови для здорового та повноцінного фізичного і духового росту й розвитку дитини забезпечує позивач - ОСОБА_1

16 квітня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду апеляційні скарги на рішення суду, у яких просять суд скасувати рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Апеляційні скарги мотивовані незаконністю оскаржуваного рішення суду.

Вказують, що між ними та ОСОБА_1 існувала домовленість про те, що син ОСОБА_4 після народження буде жити з нею в селі Малин, поки вони з чоловіком не покращать їх матеріальне становище, що є реалізацією, передбаченого ст. 151 СК України права залучати до виховання дитини інших осіб, передавати їх на виховання фізичним та юридичним особам.

Позивачка чинить перешкоди у їх спілкуванні з сином.

Поганий стан здоров`я ОСОБА_2 , тяжке матеріальне становище та конфлікт з позивачкою, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, призвели до того, що вони не мали можливості знаходитися із сином ОСОБА_4 , однак від його виховання вони не ухилялися.

Покликання суду першої інстанції на пояснення ОСОБА_4 у судовому засіданні є безпідставними, оскільки він не був допитаний судом.

Розмір аліментів, який стягнуто з них судом є надмірним, оскілки вони є малозабезпеченою сім`єю та мають малолітніх утриманців.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03 липня 2013 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , актовий запис № 08 від 21 листопада 2006 року (а.с. 6).

26 лютого 2015 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на ОСОБА_2 .

На підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання батьківства № 13.11-05.01-39 від 03.07.2015 року, до актового запису про народження ОСОБА_4 , № 08 від 21 листопада 2006 року, внесено зміни, а саме: змінено прізвище дитини на " ОСОБА_2 ", внесені відомості про батька, а також прізвище матері дитини змінено з ОСОБА_2 на ОСОБА_2, та видано повторне свідоцтво про народження дитини, серії НОМЕР_3 від 03.07.2015 року (а.с. 42, 71).

ОСОБА_4 , проживає у позивачки ОСОБА_1 , яка є його бабусею та матір`ю ОСОБА_2 , та її колишнім чоловіком ОСОБА_17 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, серії НОМЕР_4 від 26.05.2015 року (а.с. 108) та № 264134 від 29.09.2016 року (а.с. 109).

На підставі договору найму житлового приміщення № 4, 5 від 25.12.2014 року сім`я відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживала у житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_3 . У вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 27). Згідно довідки виконкому Берегівської сільської ради № 02-22/454 від 29 серпня 2016 року, ОСОБА_4 , був зареєстрований в АДРЕСА_3 , з 25.12.2014 року по 25.12.2015 року, але за цією адресою не проживав (а.с. 29).

Після закінчення терміну дії договору, зареєстровані у будинку особи були зняті з реєстрації, за заявою власника житла ОСОБА_21 (а.с. 26).

Після припинення оренди житла по АДРЕСА_3 , сім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 переїхала проживати до господарства ОСОБА_22 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов та умов проживання від 25.08.2016 року, що складений комісією виконкому Берегівської сільської ради, сім`я, у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_20 , без реєстрації, за усною домовленістю з власником проживають у АДРЕСА_4 . Умови їх проживання є задовільними, в будинку чисто та затишно, дитина - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , доглянута, наявні продукти харчування (а.с. 30).

Відповідно до характеристик ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що видані головою Берегівської сільської ради 29 серпня 2016 року, до поведінки вказаних осіб немає претензій з боку сусідів та сільської ради (а.с. 31, 32).

З квітня 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх спільні діти - ОСОБА_20 та ОСОБА_24 проживають в АДРЕСА_5 .

ОСОБА_3 з 01.11.2016 року працює на посаді робітника з комплексного обслуговування та ремонту будівель у Млинівській ЦРЛ (а.с. 104), а ОСОБА_2 знаходить на обліку в Управлінні ПФЦ Млинівського об`єднаного управління ПФУ та отримує пенсію по інвалідності (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_17 склалися неприязні стосунки: вони не спілкуються та конфліктують, що підтверджується, зокрема, вироком Млинівського районного суду від 09 червня 2016 року стосовно факту нанесення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та матеріалами Млинівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області за фактом звернення ОСОБА_1 (а.с. 33-36, 93-102).

05 серпня 2016 року ОСОБА_2 подала скаргу в Адміністрацію Президента України, у який покликалася на те, що її мати, ОСОБА_1 , перешкоджає у спілкуванні з сином ОСОБА_4 та його вихованні, а служба у справах дітей Млинівської РДА не бере участі у вирішенні цієї проблеми (а.с. 113).

Вказана скарга ОСОБА_2 направлена Адміністрацією Президента України для розгляду за належністю до Рівненської обласної державної адміністрації (а.с. 114).

Рівненська обласна державна адміністрація, у відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 29.09.2016 року № Т-1726/16, повідомила останню про необхідність звернення до суду з метою усунення перешкод у вихованні сина та дала завдання Млинівській райдержадміністрації організувати роботу щодо попередження порушення прав та законних інтересів дитини - ОСОБА_4 (а.с. 115).

Рішенням органу опіки та піклування Млинівської райдержадміністрації № 29-16 від 30 вересня 2016 року "Про соціально-правовий захист малолітнього ОСОБА_4 " вирішено вважати за доцільне позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , жителів с. Береги, батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 42-47).

У рішенні органу опіки та піклування Млинівської райдержадміністрації вказано, що: "29.08.2016 року працівниками служби у справах дітей проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_4 , про що зроблено запис в журналі особистого прийому громадян начальником служби за № 133. В ході бесіди з`ясовано, що ОСОБА_2 з сином не спілкується, не телефонує, не відвідує, не надає матеріальної та моральної підтримки. Син ображений на маму. При розмові про неї у дитини виступають сльози. Хлопчик хвилюється. Вважає, що мама його покинула. На запитання про ОСОБА_3 реагує вороже. Татом його не вважає, однак знає, що ОСОБА_3 визнав себе батьком. Про цей факт йому повідомила бабуся. У розмові зауважив, що жити з мамою він не проти, однак категорично налаштований проти ОСОБА_3 під час розмови наголосив, що боїться його, оскільки на момент спільного проживання ОСОБА_3 бив його, кричав та конфліктував…

06 вересня 2016 року працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації, районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, правоохоронних органів та виконавчого комітету Берегівської сільської ради здійснено повторний виїзд в родину ОСОБА_2 . ОСОБА_3 чинив перешкоди у зустрічі членів комісії з дружиною. Після проведеної бесіди зустріч відбулася. Мама схвильована, однак виявляла почуття до сина. З ініціативи членів комісії, вдалося зорганізувати телефонну розмову малолітнього ОСОБА_4 з мамою. ОСОБА_2 болісно відреагувала на розмову під час якої (було ввімкнено гучний зв`язок) хлопчик зазначив, що спілкуватись з мамою він хоче, однак ні в якому разі не бажає проживати спільно із ОСОБА_3 Членами комісії запропоновано ОСОБА_3 налагодити контакт із сином та спільно із працівниками виїхати на місце проживання дитини, на зазначену пропозицію вищевказаний громадянин та ОСОБА_2 не відгукнулися…

30.09.2016 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини запрошено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_4 . На зазначене засідання ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_2 не з`явились. ОСОБА_4 в ході засідання зазначив, що категорично не хоче жити з мамою, не любить її і не хоче, щоб його чіпали. З пояснень класного керівника хлопчика ОСОБА_35 стало відомо, що ОСОБА_4 дуже чекав дзвінка від мами, яка не зателефонувала навіть у день народження сина. Цей факт має негативний вплив на психологічний стан дитини…". За вказаних підстав орган опіки та піклування Млинівської райдержадміністрації вважав за доцільне позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 (а.с. 45-46).

Відповідно до листа директора Уїздецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_36 від 25 серпня 2016 року № 49 ОСОБА_37 , за заявою матері ОСОБА_2 , був зарахований у 2012 році до першого класу Уїздецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. Виховується він дідусем і бабусею, які постійно підтримують зв`язок із вчителем, відвідують всі батьківські збори, забезпечують дитину всім необхідним для навчання. Бабуся завжди присутня на медичних оглядах, які проводяться в школі, відвідує свята, загальноосвітні заходи.

З боку матері прояву інтересу до навчання та виховання дитини не було. Останній раз мама відвідувала дитину в школі в січні 2015 року, коли ОСОБА_4 навчався в другому класі. На батьківські збори останні два роки мати не з`являлася (а.с. 13).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згдіно частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як роз`яснено у п. 15, 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявними у справі доказами підтверджується неналежне виконання батьками ОСОБА_4 батьківських обов`язків стосовно нього: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не виявляють належного інтересу щодо нього.

Разом з тим, позивачкою не доведено, а судом не встановлено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Як вбачається із матеріалів справи, сім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є явно неблагополучною, чи такою, що унеможливлює розвиток сина ОСОБА_4 у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

У п. 49 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року (Заява № 39948/06) у справі "Савіни проти України" Суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", § 54, § 58)

Як вбачається із матеріалів справи відповідачі вважають себе батьками ОСОБА_4 та бажають брати участь у його житті та вихованні.

Хоча судом встановлено факт неналежного виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 , необхідність застосування такого крайнього заходу впливу на них як позбавлення батьківських прав, що призведе до розірвання сімейних зв`язків між ними, позивачкою не доведено.

В силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням органу опіки та піклування Млинівської райдержадміністрації щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , оскільки органом опіки та піклування належним чином не обґрунтовано, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На підставі викладено, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, з попередженням відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 і покладенням на орган опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації контролю за виконанням ними батьківських обов`язків.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів аліментів є такими, що підлягають до задоволення.

Статтею 258 СК України встановлено право баби і діда щодо захисту внуків.

Вказаною правовою нормою бабі та дідові надано право процесуального представництва внука на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки. Так, бабі, з якою проживає онук, надано право на стягнення аліментів на користь дитини, без призначення її опікуном.

Оскільки ОСОБА_4 проживає із ОСОБА_1 , а відповідачі, в порушення вимог ст. 180 СК України, не надають коштів на його утримання, самоусунулися від його матеріального забезпечення, місцевим судом правомірно стягнуто з них аліменти, у розмірі по 500 грн із кожного щомісячно, з урахуванням індексації.

Доводи апеляційних скарг стосовно того, що стягнення аліментів у розмірі по 500 грн з кожного з батьків буде надмірним тягарем для їх родини не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є молодими та працездатними людьми, а тому зобов`язані, відповідно до вимог сімейного законодавства, утримувати своїх дітей.

Як встановлено у довідці до акта огляду МСЕК, серії РВН № 0204305 від 24.05.2012 року, ОСОБА_2 може працювати з неповним робочим днем без нервово-психічного напруження (а.с. 34).

Доказів неможливості виконання відповідачами свого обов`язку стосовно утримання сина ОСОБА_4 ними не надано, а судом не встановлено.

Ураховуючи те, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення, в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, підлягає скасуванню з ухваленням, у цій частині, нового про відмову у задоволенні таких вимог.

На підставі ст. 51 Конституції України, ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 7, 19, 150, 164 СК України, керуючись ст.ст.367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2019 року, у частині задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання та матеріального утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Покласти на орган опіки та піклування Млинівської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 липня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судд: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук