Справа 206/1705/19
Провадження 2/206/682/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

25 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 31 січня 2019 року за станом на 31.03.2019 року в розмірі 11 323,77 грн. (а.с.1-2).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірваний 05.10.2010 року. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2010 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_4 були стягнені аліменти з розмірі 350 грн щомісячно до повноліття дитини. Заборгованість зі сплати аліментів за станом на 31 січня 2019 року складає 11323,77 грн. При розрахунку пені загальний її розмір за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2019 року за станом на 31.03.2019 року складає ( 21500,50 (2016р.) + 18770,50 (2017р.)+ 5 712 (2018р.)) 45 983 грн.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги. Зазначила, що при подачі позову про постанову державного виконавця про накладення штрафу на відповідача їй відомо не було.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити. Пояснив, що у нього наразі тяжке матеріальне становище, на його утриманні літні батьки, тому він платить аліменти не в повному обсязі.

Представник третьої особи Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кондрачук Д.О. в судовому засіданні залишила питання на розсуд суду. Надала письмові пояснення, в яких повідомляють, що державним виконавцем Рябухіною Ю.В. 15.02.2018 року на підставі ст. 71 Закону України « Про виконавче провадження» було винесено чотири постанови, а саме про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про тимчасове обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеженя боржника у праві керування транспортними засобами та про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. 26.09.2018 керуючись ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 11637,30 грн. так як було встановлено, що боржник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищую суму платежів за 3 роки. До відділу ДВС 19.02.2019 надійшла заява від ОСОБА_1 у якій вона вказала у письмовому вигляді суми які отримувала від ОСОБА_2 за весь період на підставі цих даних було зроблено перерахунок заборгованості, станом па 01.05.2019 заборгова становить 15298,50 гри з урахуванням змін до законодавства, а саме абзацу другого ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.27).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

16.04.2019 року ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.14).

16.05.2019р., 24.05.2019р. від третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.15а-16, 19).

07.06.2019 року судом подовжено підготовче судове засідання (а.с.21).

21.06.2019 року від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі (а.с.27).

Ухвалою судді від 21.06.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.50а).

03.07.2019 року від відповідача ОСОБА_2 на електронну адресу надійшло клопотання про перенесення судового засідання (а.с.51)

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення та заперечення сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

05 липня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з 25 червня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 05 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження і свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.3-4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07 квітня 2008 року Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.5).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2010 року, яке набрало законної сили 23.03.2010р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Любимівка Дніпропетрвоського району Дніпропетрвоської області на користь ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 - аліменти у розмірі 350 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та у розмірі 350 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до повноліття дітей. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.6).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2011 року, яка набрала законної сили 18 квітня 2011р. заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2010 року про стягнення з нього аліментів задоволено частково. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 - аліментів у розмірі 350 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - до повноліття дитини. В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2010 року залишено без змін (а.с.7).

Згідно довідки-розрахунку державного виконавця Марчук О.М. заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 станом на 01.02.2019р. становить 11323,77грн. (а.с.8).

З цієї ж довідки видно, що ОСОБА_2 сплачує аліменти нерегулярно, у зв`язку з чим заборгованість наявна з 2011р.

З довідки КП «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 18.06.2019р. за № 264 видно, що ОСОБА_2 з 24.02.2015р. по 19.02.2016р. працював в КП «Жилсервіс». Згідно його заяви утримувалися з заробітної плати аліменти у розмірі 350,00грн. Аліменти утримувалися з 01.03.2015р. по 19.02.2016р. Сума 4200,00грн. утримана та перерахована на користь ОСОБА_1 (а.с.24).

26 вересня 2018 року постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Рябухіною Ю.В. за наявності заборгованості зі сплати по аліментам, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три роки накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь стягувача у розмірі 11637,3грн. (а.с.26).

Згідно довідки-розрахунку державного виконавця Тегза О.О. заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 станом на 01.05.2019р. становить 15298,50грн. (а.с.28).

З цієї ж довідки-розрахунку видно, що всі платежі безпосередньо ОСОБА_2 було враховано, що також підтверджується наданими відповідачем дублікатами квитанцій (а.с.29-48).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України та ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Поряд з цим, варто відзначити, що порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. ст. 79-91, 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Частиною першою зазначеної статті зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, які набрали чинності 08 липня 2017 року, передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Зважаючи на те, що стягнення аліментів визначено періодичними щомісячними платежами, то прострочення їх сплати настає з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто першого числа місяця наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18.

Отже, дійсно у відповідача станом на 01.02.2019р. існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 11323,77грн., а станом на 01.05.2019р. 15298,50грн.

Позивачем вірно у позовній заяві розраховано суму пені за період з 01.01.2016р. по 31.01.2019р. за станом на 31.03.2019р., яка складає 45983грн.

Відповідач не в повному обсязі виконує покладені на нього судовими рішеннями зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина, що призвело до наявності в останнього боргу.

В той же час, судом встановлено, що постановою державного виконавця на користь позивача на відповідача 26.09.2018р. накладено штраф у розмірі 11637,30грн. за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три роки.

У відповідності до ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України.

У зв`язку з такими обставинами, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відповити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 липня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков