ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1981/19 Справа № 202/8469/16 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за поданням державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Рада Банк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2018 року державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з поданням, в якому просив тимчасового обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вимоги державний виконавець зазначив, що боржник ухиляється від виконання виконавчого листа №202/8469/15-ц від 22.01.2016 року, виданого на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Рада Банк» суми боргу у розмірі 28 613,30 грн. Також, державний виконавець посилався на те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, відсутні джерела доходу, що свідчить про відсутність намірів з боку боржника виконати зобов'язання, покладені на нього рішенням суду. Також державний виконавець зазначив, що на направлені на адресу боржника виклики остання не з'явилася. Відповідно до отриманої від Державної прикордонної служби України відповіді на запит боржник ОСОБА_1 регулярно перетинає кордон України (а.с. 55-56).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року подання державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Рада Банк», про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, задоволено.

Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України на строк до виконання зобов'язань за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2015 року по цивільній справі № 202/8469/15-ц (а.с. 74).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні подання (а.с. 94-99).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Індустріальному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 55412967 з виконання виконавчого листа № 202/8469/15-ц від 22.01.2016 року, виданого на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Рада Банк» суми боргу у розмірі 28 613,30 грн. Боржник за виконавчим провадженням виклики державного виконавця про з'явлення до ВДВС ігнорує, на виклики не з'являється, рішення суду не виконує. Натомість відповідно до наданої державним виконавцем копії відповіді Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 регулярно перетинає кордон України (а.с. 58).

Задовольняючи подання державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Михайленко Ю.В., суд першої інстанції посилався на ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України та виходив із того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, а тому вважав за можливе тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України на строк до виконання зобов'язань за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2015 року.

Однак, із зазначеними висновками суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, виключно зі своєю власною волею. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 202/8469/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Рада Банк» заборгованості у розмірі 28 613,30 грн., а також судового збору в розмірі 1 218 грн.

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження ", спрямовані на погашення боргу. Також не надано доказів того, що боржник знає про зобов'язання, але ухиляється від його виконання, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання зобов'язання за виконавчим провадженням.

Між тим, з наданих апелянтом документів вбачається, що на підставі вказаного виконавчого листа № 202/8469/15-ц Індустріальним ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження, в межах якого на електронних торгах 15.05.2017 року була реалізована 1/6 частина трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала боржнику ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину ВВМ № 979791 від 10.02.2009 року (а.с. 106-107, 108, 109-110).

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, чим допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення питання, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у зв'язку з невиконанням останньою обов'язків щодо сплати боргу та ухиленням від виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для її скасування з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Рада Банк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: