Справа № 191/1553/19
Провадження № 2/191/362/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права приватної власності на Ѕ частку житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернув до суду з позовною заявою до Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права приватної власності на Ѕ частку житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 26 вересня 1987 року він знаходився у шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб зареєстрований Великомихайлівською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис №10. За час шлюбу, на спільні сумісні кошти подружжя, вони з жінкою придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу зазначеного будинку від 09 жовтня 2003 року посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського нотаріального округу Дніпропетровської області Лівінською Л.М., зареєстровано в реєстрі за №1239. Так як будинок придбано на кошти подружжя і частки кожного з подружжя є рівними, то його частина у спільному сумісному майні подружжя складає Ѕ. Дійсна вартість вказаного будинку з з господарчими будівлями і спорудами складає 129045 грн., згідно довідки КП «СМБТІ» № НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину вищезазначеного будинку. Заповіту жінка не залишила. Спадщину після смерті ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом оформили дві дочки спадкодавця, які на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.11.2015 року і отримали права та обов`язки спадкодавця на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з правом реєстрації права власності вказаного майна за кожною з них в рівних частинах по ј частині. Інша Ѕ частина будинку залишилася не оформленою. Вважає, що за ним може бути визнано право приватної власності на Ѕ частину будинку, так як цей будинок є спільним сумісним майном подружжя, частки кожного з подружжя у праві власності є рівними.

Просить визнати за ним право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташовані з адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, встановив наступне.

26 вересня 1987 року було укладено шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 .

За час перебування в шлюбу подружжям було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить договір купівлі-продажу зазначеного будинку від 09 жовтня 2003 року посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського нотаріального округу Дніпропетровської області Лівінською Л.М., зареєстровано в реєстрі за №1239.

З копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 виданого виконкомом Великомихайлівської сілької ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис №3 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Рішенням Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 10.11.2015 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнано права та обов`язки спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , з правом реєстрації права власності вказаного майна за кожною з них в рівних частках по 1/4 частині у відділі державної реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції.

Інша Ѕ частина житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , залишилася не оформленою.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною 3 Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно ст. 15 ЦК України встановлено право на захист цивільних прав та інтересів, яке полягає у тому, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У стаття 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.60СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та його померла дружина ОСОБА_2 набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому вимога про визнання права власності на 1/2 часину спірного житлового будинку є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та ст.ст. 12, 13, 77, 78, 206, 259, 263, 264, 315 ЦПК України, ст. 368, 372 ЦК України, ст. 60, 63, 69-71 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташовані з адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подана апеляційна скарга . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г. В. Бондаренко