КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 377/128/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Малишенко Т.О.

19 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 13 грудня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Орган опіки та піклування Славутицької міської ради Київської області, державний виконавець Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Приліпко Владислав Олегович,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця та просив визнати постанову в.о. начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Приліпко В.О. про відкриття виконавчого провадження № 57331597 від 01.10.2018 протиправною.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 13 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову про задоволення скарги. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що ОСОБА_2 не надала доказів поважності своєї неявки до виконавчої служби і окремо до органу опіки і піклування для отримання сина. Зазначає на відсутність вини ОСОБА_1 щодо повернення дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених ній та просив її задовольнити.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3468/2019
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

рім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших заінтересованих осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності в діях державного виконавця Славутицького МВДВС ГТУЮ у Київській області Приліпко В.О., будь-яких порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» як під час відкриття виконавчого провадження, так і в подальшому при застосуванні заходів примусового характеру до боржника з метою виконання судового рішення. З оглянутого виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець діяв на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України Про виконавче провадження», а тому порушення прав заявника не виявлено.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10 травня 2018 року по цивільній справі №377/128/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування виконкому Славутицької міської Ради Київської області, Служба у справах дітей та сім,ї виконавчого комітету Славутицької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини із матір'ю, та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконкому Славутицької міської Ради Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком та визначення режиму спілкування дитини із матір'ю визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_2; зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 його матері - ОСОБА_2 Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Постановою апеляційного суду Київської області від 15.08.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання вищевказаного рішення суду 18.09.2018 було видано виконавчий лист № 377/128/18, із змісту якого вбачається, що суд вирішив: «Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_2, зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 його матері - ОСОБА_2».

01 жовтня 2018 року виконуючий обов'язки начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Приліпко В.О. на підставі ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження №57331597 про зобов'язання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 його матері - ОСОБА_2 З боржника ОСОБА_4 стягнуто виконавчий збір у розмірі 7 446 грн.

ОСОБА_1 вважає, що вищезазначена постанова є протиправною, оскільки дана справа є справою із визначення місця проживання малолітньої дитини, а саме з ким із батьків. По вказаній категорії справ по такій вимозі, як визначення місця проживання малолітньої дитини, виконавчий лист не видається, а тому відповідне виконавче провадження не відкривається. Вимога позивачки «зобов'язати повернути ОСОБА_5 його матері - ОСОБА_2» позивачкою не оплачувалась судовим збором і не передбачена ні сімейним кодексом, цивільно-процесуальним кодексом, як спосіб захисту цивільного права. Вимога позивачки про відібрання від нього сина позивачем не заявлялась, згідно ст. 170 СК України. Згідно ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії проводяться за місцем проживання боржника, але позивачка до його місця проживання не приходила і не вимагала повернути їй сина. Відповідний акт, що він відмовився виконувати рішення суду за його місцем проживання відсутній у позивачки. ОСОБА_1 стверджує, що відсутня його вина у не виконанні судового рішення, та відсутні підстави у стягненні виконавчого збору в сумі 7 446 грн. тому, що сама стягувач ухиляється від отримання їй присудженого.

Враховуючи наведене, заявник звернувся до суду із відповідною скаргою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.ч. 1-2, 4 ст. 27 даного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналіз зазначених норм права свідчить, що державний виконавець вчинює виконавчі дії на підставі виконавчих листі виданих судом на примусове виконання рішення суду та за заявою стягувача відкриває виконавче провадження.

Матеріали справи свідчать, що 01 жовтня 2018 року виконуючий обов'язки начальника Славутицького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Приліпко В.О. відкрив виконавче провадження №57331597 на підстави виконавчого листа, виданого Славутицьким міським судом Київської області на виконання рішенням суду від 10 травня 2018 року по цивільній справі №377/128/18 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_2 та зобов'язання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 його матері - ОСОБА_2».

За наведеного, державний виконавець відповідно до положень вимог чинного законодавства Закону України «Про виконавче провадження» здійснював виконавчі дії на підставі виконавчого листа виданого судом.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов'язкові до виконання та державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження всі заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ОСОБА_1 щодо повернення дитини не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки державний виконавець здійснює свої дії на підставі виконавчого листа виданого судом, в якому, зокрема, зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 його матері - ОСОБА_2

Судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21.02.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова