РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/5089/17

Провадження № 22-ц/4815/262/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.,

Ухвала постановлена в м. Рівне 13.05.2017 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю адвоката Костевича Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Костевича Т.О. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_4, як представника ОСОБА_5 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року неповнолітня ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору №018-0149/12, укладеного 14.12.2012 ВДВС Рівненського МУЮ Рівненської області та Рівненською філією ТзОВ "Укрспецторг групп" про передання на прилюдні торги домоволодіння, яке складається із земельної ділянки та житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та визнання недійсними прилюдних торгів та скасування протоколу, Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки.

12 травня 2017 року ОСОБА_4, діючи як представник від імені та в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_5, звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2017 року вказану заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок (домоволодіння) та земельну ділянку (кадастровий № НОМЕР_1), що знаходяться в АДРЕСА_1 та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного житлового будинку та земельної ділянки.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - адвокат Костевич Т.О. подав апеляційну скаргу, в якій покликається на її незаконність через порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт на належне на праві приватної власності майно ОСОБА_3

В ухвалі суд не навів жодних обґрунтованих доводів та належних доказів того, що ОСОБА_3 здійснюються дії щодо відчуження належного йому нерухомого майна.

ОСОБА_3 є законним власником придбаного на прилюдних торгах та повністю оплаченого ним житлового будинку (домоволодіння) та земельної ділянки (кадастровий № НОМЕР_1), що знаходяться в АДРЕСА_1

Крім того зазначає, що ухвалами Рівненського міського суду від 24.04.2017 року та від 04.05.2017 року (справа № 569/5089/17) було відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане вище майно.

Вважає, що жодних правових підстав для забезпечення позову немає. ОСОБА_6 та її неповнолітня дочка - ОСОБА_5, жодного законного відношення до даного майна не мають, оскільки не є його володільцями, користувачами та розпорядниками. Такі їхні дії, у даній справі, свідчать про зловживання процесуальними правами та незаконне обмеження ОСОБА_3 у праві власності на належне йому майно.

Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та вирішити питання про повернення відповідачу судового збору, сплаченого останнім за подання даної апеляційної скарги.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Костевич Т.О., підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити і скасувати оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, як таку, що порушує права його довірителя. Зазначає, що стороні позивачів неодноразово було відмовлено в забезпеченні позову в даній справі. Однак, після вчинення тиску на суддю зі сторони позивачів, про що свідчить долучена до матеріалів копія скарги до Вищої Ради правосуддя, суддя забезпечила позов та заявила собі самовідвід.

Вказує, що в арештованому будинку ніхто не живе, тим більше, позивачка, оскільки це фактично недобудована коробка і він не придатний для проживання, а земельна ділянка навколо нього взагалі занедбана.

Спір про цей будинок за позовом ОСОБА_6 вже вирішувався і був вирішений на користь його клієнта ОСОБА_3., однак в даній справі від імені її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 було заявлено аналогічний позов, що є зловживанням правом.

Сторона позивачів повторно не з'явилась до суду, хоч завчасно була повідомлена про час і місце розгляду справи, однак до суду позивач чи її представники не з'явилась та причин неявки не повідомили, тому колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2017, ОСОБА_4 за довіреністю неповнолітньої ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати:

недійсним договір № 018-0149/12, який був укладений 14 грудня 2012 року між відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції Рівненської області та Рівненською філією товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп» про передання на прилюдні торги домоволодіння, яке складається з земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1, арештованого при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1263/2010 від 20 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості, в сумі 302748 грн. 97 коп.,

недійсними прилюдні торги вищевказаного майна, які були проведені Рівненською філією товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп» 26 березня 2013 року, скасувати протокол цих прилюдних торгів, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 10 квітня 2013 року, свідоцтво про придбання вищевказаного нерухомого майна з прилюдних торгів видане на ім'я ОСОБА_3 та реєстраційні записи з даного приводу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Підставою для її вимог вказує на те, що відчуження вказаного нерухомого майна проведено із порушенням норм чинного законодавства, в тому числі без попереднього отримання дозволу органу опіки та піклування, оскільки неповнолітня ОСОБА_5 мала право користування вищевказаним житловим приміщенням.

12 травня 2017 року ОСОБА_4, як представником від імені та в інтересах неповнолітньої особи - ОСОБА_5 подано заяву про забезпечення позову у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2017 року вказану заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок (домоволодіння) та земельну ділянку (кадастровий № НОМЕР_1), що знаходяться в АДРЕСА_1 та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного житлового будинку та земельної ділянки.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_3 здійснюються дії щодо відчуження майна.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з аналізу вищевказаних положень законодавства та судової практики, застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому слід враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, в разі їх задоволення, перешкод для їх виконання бути не може. ОСОБА_5 не була стороною оспорюваних нею договорів, тому підстав для двохсторонньої реституції не може бути та крім того, спірний будинок продавався з прилюдних торгів. Вимог про вселення чи усунення перешкод в користуванні спірним будинком не заявляла. Наявність реєстрації ОСОБА_5 у спірному недобудованому будинку, згідно матеріалів справи, не вказує на те, що він був житлом позивачки. Право користування будинком, яким фактично мотивує свої вимоги ОСОБА_5, не може бути за обсягом більшим ніж право власності ОСОБА_3.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що обраний спосіб забезпечення позову місцевим судом є не співмірним з заявленими позовними вимогами та невиправдано обмежує права відповідача, зокрема навіть на обслуговування цього будинку до вирішення спору. Інших заходів забезпечення позову в заяві до суду позивач не зазначав.

Враховуючи вказані процесуальні норми та встановлені вище обставини,беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції про застосування заходів забезпечення позову і в задоволенні заяви ОСОБА_4, як представника ОСОБА_5, про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 376, ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Костевича Т.О. задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_4, як представника ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук