РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/13809/18

Провадження № 22-ц/4815/756/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н.М.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Рівненський державний гуманітарний університет,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2019 року у складі судді Панас О.В., ухвалене в м. Рівне, повний текст якого складено 21.03.2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Рівненського державного гуманітарного університету про скасування наказу, поновлення на роботі, визнання трудових відносин укладених безстроково, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що згідно наказу №361-к від 27.09.2004 року вона була прийнята на посаду викладача кафедри фізичного виховання Рівненського державного гуманітарного університету (далі РДГУ) за трудовим договором на 2004/2005 навчальні роки, де з 2002 року працювала по сумісництву. Починаючи з 2004 року по день звільнення вона працювала згідно укладених трудових договорів на підставі конкурсного обрання. 06.07.2018 року вона отримала витяг з наказу РДГУ №107-04-01 від 14.06.2018 року «Про звільнення з роботи НПП РДГУ у зв?язку із закінченням строку трудових договорів (контрактів)», згідно якого вона буде звільнена з роботи 23 серпня 2018 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України науково-педагогічних працівників згідно з додатком №1 списку науково-педагогічних працівників РДГУ, в яких у 2018 році закінчується термін дії строкового трудового договору. Зазначений наказ вважає незаконним, оскільки, термін перебування її у щорічній відпустці закінчується 26.08.2018 року і саме цей день згідно чинного трудового законодавства є останнім днем її роботи у відповідача, а не 23.08.2018 року, як зазначено в наказі №107- 04-01 від 14.06.2018 року. Крім того, вважає що у неї наявні безстрокові відносини з університетом, а не строкові, тому що відповідачу заяву про прийняття її на роботу на умовах строкового трудового договору не подавала і жодної обов?язкової умови передбаченої ч. 2 ст. 23 КЗпП України не визначено, тому, у відповідача не було підстав заключати з нею строковий трудовий договір. Вважає, що в силу закону її трудовий договір з РДГУ з 01.09.2005 року є безстроковим договором, у зв?язку з цим звільнення її з роботи є незаконним. Із цих підстав просила скасувати наказ ректора РДГУ №107- 04-01 від 14.06.2018 року про звільнення її з роботи 23.08.2018 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України; поновити її на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання РДГУ; визнати трудові відносини між РДГУ та ОСОБА_1 безстроковими; стягнути з РДГУ на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано трудові відносини між РДГУ та ОСОБА_1 безстроковими. Скасовано наказ ректора РДГУ № 107-04-01 від 14.06.2018р. про звільнення ОСОБА_1 з роботи 23.08.2018р. на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання РДГУ з 24.08.2018 р. Стягнуто з РДГУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 47 401 грн. 12 коп. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 6871,80 грн. допущено до негайного виконання. Стягнуто з РДГУ в прибуток держави судовий збір в сумі 1409 грн. 80 коп.

Вважаючи рішення суду незаконним, Рівненський державний гуманітарний університет оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі РДГУ зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_1 почала працювати в РДГУ з 2002 року за сумісництвом і протягом усього періоду роботи вона працювала за строковими договорами, які після закінчення строку їх дії та за результатами проходження конкурсу продовжувалися або укладалися заново. Кожного разу після закінчення строку дії трудового договору видавався наказ на звільнення та оголошувався конкурс на заміщення вакантної посади, після чого ОСОБА_1 писала заяви про допущення її до участі в конкурсі, і на підставі рішення вченої ради факультету з нею укладався строковий договір, або вона писала заяви про прийняття на роботу на підставі чого укладався строковий трудовий договір. З такою процедурою ОСОБА_1 ознайомлена і жодного разу не заперечувала проти укладення строкового трудового договору, та не оскаржувала накази про прийом на роботу. Особистий підпис працівника на трудовому договорі, в якому закріплені умови праці, включаючи порядок оплати праці, режим роботи, строк дії трудового договору, тощо є належним підтвердженням факту ознайомлення працівника з його умовами та його згоди на виконання трудових обов?язків у встановлених за погодженням сторін умовах. Зазначає, що згідно заяви ОСОБА_1 від 14.09.2017 р., відповідно до наказу № 177-04-01 від 18.09.2017р., ОСОБА_1 було прийнято на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання на 1,0 ставки з 19.09.2017 року за строковим трудовим договором на 2017-2018 навчальний рік (до завершення терміну перебування у щорічній відпустці). Наказ містить чітку позицію роботодавця та формулювання про строковість трудових відносин. З даним наказом позивач ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис на наказі. Факт ознайомлення позивача з наказами про прийняття на роботу на визначений строк, який зазначений у наказах та якщо такі накази не оскаржені, свідчить про згоду позивача на укладення строкового трудового договору. Стверджує, що трудові відносини між ОСОБА_1 та РДГУ не були встановлені на невизначений строк, так як у кожному випадку продовження трудових відносин відбувалося шляхом видання наказів про звільнення по закінченню терміну та видання нових наказів про прийом на роботу на новий термін. В судовому засіданні було підтвердження, що ОСОБА_1 не оскаржувала наказ № 177-04-01 від 18.09.2017р. із зазначенням строковості трудових відносин, а отже погодилася з ним. Висновок суду про те, що відповідач зловживає своїми правами при прийнятті на роботу викладача є неправильним, оскільки закон не зобов?язує сторін трудового договору укладати саме безстроковий договір. Крім того, в колективному договорі РДГУ в п. 2.18 чітко передбачено право наймання на роботу педагогічних працівників університету за різними формами трудового договору. Судом не було взято до уваги долучені до справи відомості про контингент студентів РДГУ денної та заочної форми навчання з 2008 по 2017 роки, де чітко прослідковується тенденція до зменшення кількості студентів та лист МОН України від 26.09.2017р. вих. № 10.2-73 про утримання посад НПП, де вказано, що відповідальність за утримання понад нормативної чисельності науково-педагогічного персоналу несе персонально ректор. Вважає, що відповідач правомірно припинив трудові правовідносини з позивачкою на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, судові витрати просить покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт неодноразового укладення строкового трудового договору між позивачем та відповідачем, а тому, в силу вимог ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів і не підпадають під дію обмежень щодо перетворення в безстроковий трудовий договір, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, у зв`язку з цим звільнення ОСОБА_1 за закінченням строку трудового договору є незаконним.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Судом встановлено: відповідно до наказу №361-к від 27.09.2004 року ОСОБА_1 прийнята на посаду викладача кафедри фізичного виховання Рівненського державного гуманітарного університету за трудовим договором на 2004/2005 навчальні роки, де з 2002 року працювала по сумісництву. Згідно наказу №160-к від 15.06.2005 року вона була звільнена з роботи із закінченням терміну трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

Згідно наказу №246-к від 01.09.2005 року була прийнята на посаду викладача кафедри фізичного виховання згідно конкурсного обрання з трудовим договором на 2 роки. Наказом №195-к від 31.08.2007 року з нею було продовжено трудові відносини на посаді викладача цієї ж кафедри згідно конкурсного обрання за трудовим договором на 3 роки. По наказу №256-к від 03.12.2012 року була переведена на посаду старшого викладача за трудовим договором на 2012/2013 навчальні роки з наступним обранням по конкурсу. На підставі наказу №100-к від 10.06.2013 року була звільнена з роботи у звязку із закінченням терміну трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

На підставі наказу №122-к від 01.07.2013 року позивачка прийнята на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання згідно конкурсного обрання за трудовим договором на 3 роки по 31.08.2016 рік. На підставі наказу № 125-04-01 від 30.06.2016 року з нею було продовжено трудові відносини на посаді старшого викладача цієї кафедри як раніше обрану на цю посаду за конкурсом за строковим трудовим договором на 1 рік. Відповідно до наказу №92-04-01 від 12.06.2017 року звільнена з роботи з 31.08.2017 року у звязку із закінченням терміну трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

На підставі наказу №177-04-01 від 18.09.2017 року прийнята на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання за строковим трудовим договором на 2017/2018 навчальний рік.

Наказом № 107-04-01 від 14.06.2018 р. ОСОБА_1 звільнена з посади старшого викладача кафедри фізичного виховання Рівненського державного гуманітарного університету з 23 серпня 2018 року у зв`язку із закінченням терміну дії трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Суд першої інстанції у своєму висновку зазначив, що неодноразове укладення строкових трудових договорів, по закінченню терміну дії яких відповідачем видавався наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, дає підстави вважати що позовні вимоги про визнання трудових відносин між РДГУ та позивачкою безстроковими є законними.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 працювала за строковими договорами, які після закінчення строку їх дії та за результатами проходження конкурсу продовжувалися або укладалися заново. Після закінчення строку дії трудового договору видавався наказ на звільнення та оголошувався конкурс на заміщення вакантної посади, ОСОБА_1 писала заяви про допущення її до участі в конкурсі, і на підставі рішення вченої ради факультету з нею укладався строковий договір. З такими вимогами ОСОБА_1 ознайомлена, не заперечувала проти укладення строкового трудового договору, ставила особистий підпис на трудовому договорі та не оскаржувала накази про прийом на роботу.

Суд першої інстанції не взяв до уваги аргументи відповідача, та не врахував, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню, окрім положень, закріплених у Кодексі законів про працю України, також норми права, передбачені Законом України «Про вищу освіту» та іншими спеціальними нормативними актами.

Частинами першою та третьою статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом другим частини першої статті 36 КЗпП України встановлено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Статтею 39-1 КЗпП України визначено, що у випадку якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частинами першої та другою статті 55 Закону України "Про вищу освіту" від 21.12.2016 року № 1798-VІІІ визначено, що до основних посад науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти належить, зокрема, посада викладача. Частиною одинадцятою цієї ж статті встановлено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників-завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Такі ж положення були закріплені у частині 3 статті 54 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 року № 1060-ХІІ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач неодноразово укладав строкові трудові договори з позивачкою, як з педагогічним працівником закладу вищої освіти на підставі конкурсного відбору, що відповідає вимогам Закону України «Про вищу освіту».

Зміст підписаного між сторонами строкового трудового договору за яким ОСОБА_1 була прийнята на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання на 2017/2018 навчальний рік оформлений наказом №177-04-01 від 18.09.2017 року, не суперечить законодавству, позивачка після ознайомлення з наказом працювала та не мала щодо цього заперечень.

Крім цього, обов`язковою умовою для продовження трудових відносин на посаді педагогічного працівника є проходження конкурсного відбору.

Відповідно до положень частин дев`ятої та одинадцятої статті 55 Закону України "Про вищу освіту" посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Згідно з розділом 4 Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів), затверджених наказом Міністерства науки і освіти України 05 жовтня 2015 року № 1005, конкурс на заміщення посади науково-педагогічного працівника в порядку обрання за конкурсом рекомендовано оголошувати не пізніше, ніж за три місяці до закінчення терміну дії трудового договору (контракту) з науково-педагогічним працівником.

За змістом наведених норм, чинних на час закінчення строку дії трудового договору укладеного між сторонами у цій справі, із ОСОБА_1 не міг бути укладений чи продовжений договір на новий строк без проведення конкурсу.

На підстави викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що строк трудового договору, укладений між позивачем та відповідачем, був встановлений відповідно до приписів статті 23 КЗпП України за погодженням сторін та чітко визначений датою закінчення його дії, а тому позовні вимоги є безпідставні і в їх задоволенні слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненського державного гуманітарного університету задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про скасування наказу, поновлення на роботі, визнання трудових відносин укладених безстроково, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Боймиструк С.В.

підпис Хилевич С.В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.