ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1236/19
провадження № 2/753/4090/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2019 до Дарницького районного суду м.Києва із позовом звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку.

Позов мотивовано тим, що позивачу належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі крім неї зареєстровані її син та дочка - відповідач по справі. Зазначає, що після прийняття судом рішення про визначення місця проживання дочки з батьком з 2000 року по даний час відповідач ОСОБА_2 постійно не проживає в квартирі позивача, плату за комунальні послуги не вносить, позивач не має можливості оформити субсидію в зв`язку з реєстрацію відповідача в квартирі, реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні майном на власний розсуд. Тому, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлялась належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надала, у зв`язку з чим, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.06.1997 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_1 від 09.02.1999 ОСОБА_3 перемінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_1 (а.с.26)

В належній позивачу на праві власності квартирі, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить інформація з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7,11)

З довідки від 20.12.2018 № 12/25 виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Єдність», вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідач у справі - ОСОБА_2 , але не проживає з 2000 року по теперішній час. (а.с. 6).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2000 року, однак залишається бути зареєстрованою за даною адресою.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився в квартиру і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до положень, викладених в ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом установлено, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрованf в квартирі, як член сім`ї позивача та понад один рік не проживає без поважних причин в квартирі, спільним побутом із позивачем не пов`язана. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу співвласників цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Оскільки відповідач залишається бути зареєстрованим в квартирі, позивач в позбавлена повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися зазначеним вище житлом, чим обмежуються її права, як власника даного об`єкта нерухомості, тому суд задля захисту її майнових прав, забезпечення в повній мірі їх реалізації вважає за необхідне вимогу ОСОБА_1 задовольнити та визнати до ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про зняття відповідача з місця реєстрації, суд виходить з того, що зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сімї їх власника або інших осіб, відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Згідно зі ст. 7 цього Закону , цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

- заяви особи або її законного представника;

- судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

- підстав на право користування житловим приміщенням.

Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є предявлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ( вимогу про, що і заявлено позивачем за даним позовом), які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За даним позовом позивачем заявлені дві позовні вимоги немайнового характеру, одну з яких судом задоволено, а в інший відмовлено, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовій збір у розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави, а інша частина компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Заставенко М.О.

Повний текст рішення складений 05.07.2019.