БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/64/19
Справа № 356/642/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2019 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участю позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

До Березанського міського суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач по справі - ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка в зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебувала. З самого народження доньки відповідач проживає окремо, не цікавиться її життям, успіхами, станом здоров'я, бажання спілкуватися та приймати участь в її вихованні не виявляє, відтак, своїх батьківських обов'язків не виконує. Аліменти на утримання доньки, стягнуті з відповідача на користь позивачки рішенням Дарницького районного суду м. Києва, не сплачує, загальна сума заборгованості станом на 01.10.2018 року складає більше 44 000 грн. Дитина постійно проживає та зареєстрована разом з позивачкою у належній їй на праві власності двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки, їй забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та позивачкою склались доброзичливі стосунки, що сприяє її належному вихованню. Дитина перебуває на обліку в дитячій міській поліклініці Шевченківського району м. Києва та отримує належний медичний догляд. Як вказує позивачка, спосіб життя відповідача антисоціальний, він схильний до агресії, офіційно ніде не працює, а також останні три роки заперечує проти виїзду позивачки з дитиною за кордон до родичів та на оздоровлення. За вказаних обставин позивачка вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, відтак, просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, в ньому наведених, просила задовольнити. Вказала, що позивач покинув родину через місяць після народження дитини, після того жодного разу не приїжджав та не цікавився життям та вихованням їх малолітньої дитини. Розпорядження адміністрації про встановлення графіку побачень з дитиною відповідач не виконує. Матеріальну допомогу надавав лише кілька разів після народження дитини.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що має намір та бажання бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, 17.01.2019 року, 29.01.2019 року та 12.02.2019 року через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.76-77,87-88,97).

Заслухавши пояснення сторін по справі, враховуючи позицію третьої особи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, повторно виданим 23.10.2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1402 (а.с.8,35).

Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.10.2018 року № 608 ОСОБА_1 надано дозвіл на зміну прізвища малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на прізвище «ОСОБА_4» (а.с.13,48).

Згідно з довідкою Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.10.2018 року за вих. № 109-109/ОПП/І-4789, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 15.03.2016 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9,40).

У відповідності до акту обстеження умов проживання дитини від 23.10.2018 року встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, умови проживання в якій задовільні, наявні необхідні предмети побуту та інтер'єру: меблі, побутова техніка, речі особистого вжитку. В помешканні є всі необхідні зручності, зроблений сучасний ремонт, охайно та прибрано. Малолітня ОСОБА_4 має окрему кімнату, обладнану необхідними меблями, іграшками, забезпечена одягом та взуттям, відвідує гуртки (а.с.12,46).

Згідно довідки за підписом лікаря ОСОБА_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в даний час соматично здорова, вакцинована, в контакті з інфекційними хворими не була (а.с.49).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.03.2016 року, яке набрало законної сили 13.04.2016 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 300 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2015 року і до досягнення нею повноліття (а.с.41-43).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Березанського міського управління юстиції у Київській області Іораш С. М. від 09.06.2016 року відкрито виконавче провадження № 51374497 з примусового виконання виконавчого листа № 753/22465/15, виданого 27.04.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 300 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2015 року і до досягнення повноліття дитини (а.с.10,44).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 04.10.2018 року за № Дв/25 загальна сума заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з 01.12.2015 року по 04.10.2018 року становить 44 038,88 грн. (а.с.11,45).

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 14.12.2018 року за вих. № 109/05/40-11416, за результатом проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини, що відбулось 12.12.2018 року в присутності громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановлено, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з самого народження проживає та перебуває на повному утриманні її матерів - ОСОБА_1 Батько дитини ОСОБА_3 з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.11.2018 року № 697 громадянину ОСОБА_3 встановлено графік побачень з малолітньою донькою, разом з тим, як вказує її матір, батько дитини жодного разу не виконав дане розпорядження. Відповідно до акта обстеження умов проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1, дитині створені належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. Батьки дитини запрошувались на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації, були заслухані та надали свої пояснення по даній справі. Громадянин ОСОБА_3 не бачиться та не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров'ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту, не вітає зі святами, відтак, самоусунувся від виховання дитини, нехтує своїми батьківськими обов'язками, не надає ні матеріальної, ні моральної підтримки. Громадянка ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов'язки, утримує та виховує доньку, піклується про стан її здоров'я, організовує дитині відпочинок та дозвілля, в чому їй допомагають родичі. Відтак, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.63-65,78-80).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 54, 57-58).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року (заява № 39948/06, п. 47), право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, як визначено ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

За таких обставин, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

За правилами ст. 163 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При цьому, за правилами, встановленими ч. 5 ст. 19 СК України, на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, пов'язаного із захистом сімейних прав та інтересів, зокрема, про позбавлення батьківських прав.

Як роз'яснено п. 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За таких обставин, враховуючи вказані вище положення законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів спростування вимог позивачки відповідачем надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено, а ті, що надані на підтвердження вказаних посилань, судом розцінюються критично з наступних підстав.

Так, як вказано позивачкою та було визнано відповідачем у судовому засіданні, надане суду розпорядження Шевченківської районної в місті Києві адміністрації від 14.11.2018 року № 697, яким громадянину ОСОБА_3 встановлено графік побачень з його малолітньою дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачем не виконується, за відсутності будь-яких об'єктивних та доведених перешкод у встановлені йому обов'язкові дні та години побачень останній з дитиною не бачився, відтак, свідомо знехтував наданою йому можливістю налагодження конструктивної комунікації з дитиною, а також вирішення питань, пов'язаних з участю у її вихованні.

Також суду не надано жодних доказів того, що відповідач намагався побачити дитину чи якимось чином взяти участь у її вихованні з моменту її народження 10.04.2015 року до часу звернення із заявою про встановлення йому графіку побачень з нею наприкінці 2018 року, що є значним проміжком часу, протягом якого відповідач не проявляв жодного інтересу до дитини.

За таких обставин, доводи відповідача про наявність у нього бажання спілкуватись та брати участь у вихованні дитини суперечать встановленим фактичним обставинам справи та не приймаються судом до уваги як безпідставні та недоведені, так як жодних належних дій чи заходів щодо реалізації в житті своїх батьківських обов'язків відповідач не вчиняє.

В той же час, надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, носить непостійний поодинокий характер, що підтверджується наданими суду фіскальними чеками ПАТ «Укрпошти» від 02.12.2017 року, 06.01.2018 року, 14.02.2018 року, 21.03.2018 року та 12.05.2018 року, відтак, не є достатнім для висновку про належне виконання відповідачем покладеного на нього ст. 180 СК України обов'язку утримувати дитину та не може свідчити про належне виконання ним своїх батьківських обов'язків (а.с.103-104).

Сама лише констатація відповідачем своїх заперечень щодо позбавлення його батьківських прав, з урахуванням його поведінки та оцінки батьківських якостей, не може свідчити про його інтерес до дитини та не є достатнім мотивом для спростування висновку про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, судом встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношення до своєї малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за відсутності будь-яких об'єктивних та доведених перешкод не бачиться та не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров'ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, відтак, свідомо ухиляється від виховання дитини та нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні їх не встановлено.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивачка має позитивні характеризуючі дані, сумлінно виконує обов'язки по вихованню дитини, піклуванню про її здоров'я, створенню їй всіх необхідних умов для нормального фізичного, духовного і морального розвитку, навчання.

Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За таких обставин, враховуючи наданий суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення громадянина ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, систематичність та тривалий, винний, свідомий характер невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, суд вважає за необхідне з метою захисту інтересів малолітньої дитини задовольнити заявлені позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини, оскільки встановлені судом обставини є достатніми для виправдання його застосування як крайнього заходу втручання в сімейне життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 19, 150, 152, 155, 164-165 СК України, ст.ст. 15-16 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 76-81, 83, 89, 141, 258-259, 264-266, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) понесені нею судові витрати у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик