П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 372/3783/17

Номер провадження № 22-ц/824/385/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу Яценка ЯрославаВолодимировича в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Тиханського О.Б., у справі за поданням старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Зеленевич О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, стягувач - ОСОБА_5,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в розмірі 41 338 грн. 98 коп., яка складається з суми основного боргу - 36 995 грн. 00 коп., процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2 035 грн. 23 коп., інфляційних збитків у розмірі 1 883 грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 425 грн. 70 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в загальному розмірі 9 040 грн. 00 коп.

У листопаді 2018 року старший державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Зеленевич О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 до виконання зобов'язань, покладених на підставі виконавчого листа №2-441/18, виданого 05 червня 2018 року Обухівським районним судом Київської області.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року подання задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3, до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом Обухівського районного суду Київської області №2-441/18 від 05 червня 2018 року.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, 14 грудня 2018 року Яценко Я.В. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що боржнику ОСОБА_3 не було відомо про розгляд подання державного виконавця. Як на підставу для задоволення подання, суд першої інстанції посилався на доведеність факту ухилення боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом. Разом з тим, висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи.

Оскаржувана ухвала не містить жодних даних, які б вказували на ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання рішення суду, більше того, останньому взагалі не було відомо про відкриття виконавчого провадження №56712463.

Не маючи інформації про початок примусового виконання рішення (відкриття виконавчого провадження), ОСОБА_3 фізично не міг вчиняти дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду. Водночас, наявність факту вчинення таких дій згідно з позицією Верховного Суду України є обов'язковою умовою для визнання наявності факту ухилення боржника від виконання рішення суду та визнання підстав для тимчасового обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Крім того, боржник зі своєю родиною з 2000 року проживає на постійному місці проживання у Федеративній Республіці Німеччина, ОСОБА_3 працює в туристичному агентстві «Kris-Reisen OHG», яке співпрацює з українськими турагенствами і туроператорами, за колом своїх обов'язків боржник часто відвідує Україну з робочими візитами, а тому встановлення судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, під час знаходження боржника в Україні, призведе до порушення конституційного права останнього на працю за кордоном за основним місцем роботи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданною апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

21 січня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_5, з підтвердженнями направлення його копії учасникам справи, з якого вбачається, що боржник дійсно та умисно ухиляється від виконання судового рішення та своїх боргових зобов'язань, оскільки з 31 липня 2017 року по даний час оригінал паспорту боржника знаходиться у нього, ОСОБА_5 Крім того, ухилення боржника від виконання боргових зобов'язань підтверджується, в тому числі, інформаційною довідкою №104919687 від 23 листопада 2017 року Міністерства юстиції України, інформаційною довідкою №105088917 від 24 листопада 2017 року Міністерства юстиції України, копією опису арештованого предмета іпотеки та протоколом проведення електронних торгів, інформаційною довідкою Міністерства юстиції України №95364668 від 22 серпня 2017 року, а головне - оригіналом паспорта боржника.

11 лютого 2019 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення по суті скарги Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, з яких вбачається, що зобов'язання боржника за виконавчим документом станом на день направлення державним виконавцем подання - не виконано, будь-яких дій, спрямований на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем надсилались боржнику виклики до відділу державної виконавчої служби, однак ОСОБА_3 не з'явився, причини не повідомив. Враховуючи, що державним виконавцем вжито усіх можливих заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання рішення суду, а рішення суду залишається невиконаним, до Обухівського районного суду Київської області було внесено подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом.

У судовому засіданні адвокат Яценко Я.В. в інтересах ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній. Крім того пояснив, зокрема, що боржник проживає в Німеччині та працює в туристичному агентстві, ОСОБА_3 немає постійного місця проживання в Україні.

ОСОБА_5 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Крім того пояснив, зокрема, що ОСОБА_3 31 липня 2017 року взяв у нього гроші в борг, повинен був повернути через два тижні та не повернув.

Представник Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи Відділ повідомлений належним чином, крім того, в прохальній частині вищенаведених письмових заперечень порушено питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, оскаржуваної ухвали - без змін, а також про розгляд справи у відсутності представника Відділу, у зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення стягувача та представника боржника, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 56712463 з примусового виконання виконавчого листа №2-441/18, виданого 05 червня 2018 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в сумі 41 338 грн. 98 коп., яка складається з суми основного боргу 36 995 грн. 00 коп., процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2 035 грн. 23 коп., інфляційних збитків в розмірі 1 883 грн. 05 коп., 3% річних в розмірі 425 грн. 70 коп.

05 липня 2018 старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого у вищезазначеній справі. Боржнику запропоновано самостійно виконати рішення в семиденний строк та направлено постанову боржнику до виконання та стягувачу до відома.

Боржник в термін наданий на самостійне виконання рішення суду не виконав, до Відділу не з'явився, підтверджуючих документів про повне чи часткове виконання рішення суду не надавав.

В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Боржник має не скасоване місце постійного проживання за межами України, а саме Німеччина, м. Нюнберг, вул. Афтошштрассе, 4, що свідчить про те, що останній безперешкодно може виїхати за межі України.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що факт ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом, є доведеним, що є підставою для задоволення подання державного виконавця.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Оскільки, відповідно до положень статті 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 56712463 з примусового виконання виконавчого листа №2-441/18, виданого 05 червня 2018 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в сумі 41 338 грн. 98 коп., яка складається з суми основного боргу 36 995 грн. 00 коп., процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 2 035 грн. 23 коп., інфляційних збитків в розмірі 1 883 грн. 05 коп., 3% річних в розмірі 425 грн. 70 коп.

05 липня 2018 старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого у вищезазначеній справі. Боржнику запропоновано самостійно виконати рішення в семиденний строк та направлено постанову боржнику до виконання та стягувачу до відома.

Разом з тим, боржник в термін наданий на самостійне виконання рішення суду не виконав, до Відділу не з'явився, підтверджуючих документів про повне чи часткове виконання рішення суду не надавав. В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Боржник має не скасоване місце постійного проживання за межами України, а саме Німеччина, м. Нюнберг, вул. Афтошштрассе, 4, що свідчить про те, що останній безперешкодно може виїхати за межі України.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, старший державний виконавець направив до суду подання, копію матеріалів виконавчого провадження, копію паспорта громадянина України ОСОБА_3 з відміткою про не скасоване місце постійного проживання за межами України, а саме Німеччина, м. Нюнберг, вул. Афтошштрассе, 4.

У даному конкретному випадку факт ухилення боржника від виконання зобов'язань знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, протилежного суду не надано.

Станом на дату перегляду оскаржуваної ухвали рішення суду не виконано, доказів будь-яких спроб його виконати стороною боржника не надано.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що боржнику ОСОБА_3 не було відомо про розгляд подання державного виконавця, наведені обставини не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржнику взагалі не було відомо про відкриття виконавчого провадження №56712463, а не маючи інформації про початок примусового виконання рішення (відкриття виконавчого провадження), ОСОБА_3 фізично не міг вчиняти дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, є жодним чином не підтвердженими та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та відсутності підстав для задоволення подання державного виконавця, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є законною та обґрунтованою в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Яценка Ярослава Володимировича в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В.Шахова