КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/3872/16-ц Головуючий у І інстанції Астахова О.О.
Провадження №22-ц/824/4245/2019 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Журби С.О.,

за участі секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі представника за дорученням ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року у розмірі 20 725,20 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку становить 514 602, 92 грн., яка складається із суми заборгованості по кредиту - 9 628,88 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 239 083,34 грн., заборгованість по відсоткам - 4 903,81 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 121 760,78 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5 053,56 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 125 478,91 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 138,95 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 28 279,95 грн. А також витрат по сплаті судового збору у сумі 7719,04 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року (далі-Договір кредиту), відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 26 885,00 доларів США, зі сплатою 11,00 відсотків річних. Відповідно до п.1.2. Договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля Mitsubishi Outlander 2.4., 2007 року випуску, чорного кольору.

Свої зобов`язання позивач виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредит в обумовленому договором розмірі, натомість ОСОБА_1 здійснював свої зобов`язання не належним чином, в результаті чого у нього станом на 07.05.2014 року утворилась вказана заборгованість.

Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

РішеннямДніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом - 9 628,88 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 239 083,34 грн., заборгованість по відсоткам - 4 903,81 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 121 760,78 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5 053,56 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 125 478,91 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 138,95 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 28 279,95 грн., судовий збір 7 719,04 грн., а всього 522 322 (п`тсот двадцять дві тисячі триста двадцять дві) 02 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача. Вказує, що останній платіж на погашення заборгованості по кредиту відповідно до розрахунку, наданого позивачем, було здійснено 03.05.2012 року. Після цього жодного погашення з боку позичальника здійснено не було. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2016 року, вимоги щодо погашення заборгованості по основному зобов`язанню та нарахованих відсотках, що виникла до 01.03.2013 року, задоволені судом неправомірно, оскільки заявлені без врахування строку позовної давності. Узв'язку з цим, розрахунки суми боргу, здійснені банком, не можуть ґрунтуватись на даних, наданих позивачем, а заявлена ціна позову є безпідставною та необґрунтованою. Крім того, вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, суд першої інстанції не взяв до уваги положення п. 4.4 Договору кредиту, відповідно до умов якого нарахування пені за невиконання зобов`язання, визначених п.п. 1.1, 2.4 цього Договору та штрафів за невиконання зобов`язань, визначених пп. 3.3.2 - 3.3.17 цього Договору, припиняється через один рік від дня, коли будь-яке з таких зобов`язань мало бути виконане. Крім того, на момент подання позову до суду строк позовної давності в один рік, встановлений ст. 258 ЦК України для стягнення пені та штрафів, сплив.

Також, вважає необґрунтованими висновки суду щодо переривання строку позовної давності у зв`язку зі зверненням банку до Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків. Так, наявність у Кредитному договорі, укладеному між сторонами, третейського застереження не відповідала вимогам чинного законодавства. Так, Законом України «Про третейські суди», який набрав чинності 12 березня 2011 року, зокрема п. 14 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, зазначено, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. Таким чином, умова договору (третейське застереження), яка викладена в кредитному договорі, з 12 березня 2011 року фактично була нікчемною. Саме це стало підставою для винесення Дніпровським районним судом м. Києва 10.02.2016 року ухвали про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду. Відповідач вважає, що звернення позивача до третейського суду не свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки позивачем не було дотримано правил підсудності, встановлених ЦПК України, а також з огляду на нікчемність третейського застереження.

В порядку ст. 360 ЦПК України відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В судовому засіданні відповідач представник відповідача - адвокат Черниш О.М. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце апеляційного розгляду справи належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Установивши, що ОСОБА_1 неналежним чином не виконувавсвої зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», стягнув заборгованість за кредитом у розмірі, який вважав доведеним позивачем. При цьому, судом першої інстанції також зроблено висновок про переривання строку позовної давності у зв`язку зі зверненням ПАТ «Укрсоцбанк» до третейського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Однак, з такими висновками суду повністю погодитись не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Позивач, було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року для придбання автомобіля Mitsubishi Outlander 2.4, 2007 року випуску, чорного кольору. Відповідно до умов договору, відповідачу було надано кредит в сумі 26 885,00 доларів США, зі сплатою 11,00 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 31.07.2014 року.

Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись рівними частинами по 321 дол. США щомісячно відповідно до графіку погашення заборгованості до 10-го числа кожного місяця.

Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 26 885,00 доларів США визнавався сторонами та не викликав у суду першої інстанції обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 порушив умови зазначеного договору, свої зобов`язання виконував не належно, внаслідок чого станом на 26.01.2016 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 20 725,20 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку становить 514 602, 92 грн., яка складається із:

- суми заборгованості по кредиту - 9 628,88 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 239 083,34 грн.,

- заборгованість по відсоткам - 4 903,81 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 121 760,78 грн.,

- пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5 053,56 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 125 478,91 грн.,

- пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 138,95 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 28 279,95 грн.

Представником відповідача у суді першої інстанції подано заяву про застосування терміну позовної давності.В обґрунтування заяви зазначив, що останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було здійснено 03.05.2012 року. Позивач звернувся до суду із пданим позовом 29.02.2016 року з вимогою про стягнення заборгованості починаючи з 11.05.2012 року, що є порушенням ст. 256 ЦК України. Враховуючи, що кредитним договором встановлено графік погашення заборгованості, тому вимоги щодо погашення заборгованості по основному зобов`язання та нарахованим відсоткам, що виникла після 01.03.2013 року не можуть бути задоволені у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, звернув увагу суду першої інстанції на положення п. 4.4 Договору кредиту, відповідно до умов якого нарахування пені за невиконання зобов`язання за договором припиняється через один рік від дня, коли таке зобов`язання мало бути виконане. Вважає, що у зв`язку з такими умовами, визначеними сторонами договору, стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості є незаконним.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку запереченням відповідача, зокрема і щодо застосування строку позовної давності, дійшов необґрунтованого висновку про його переривання у зв`язку із зверненням ПАТ «Укрсоцбанк» із позовом до третейського суду.

При цьому районний суд встановив, що ПАТ «Укрсоцбанк» 23.07.2014 року звернувся до Третейського суду при Асоціації Українських банків із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на купівлю автотранспортних засобів № 394/13/07-А від 02.08.2007 року.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.10.2014р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 394/13/07-А від 02.08.2007р. у сумі 128 136,03 грн. та 1681,36 третейського збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2016р. (справа № 755/21982/15-ц) відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду з підстав, того що в силу п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" на дату винесення третейським судом рішення спір не був підвідомчий третейському суду. (а.с.41).

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, розглядаючи питання щодо переривання строку позовної давності, не врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (№544/525/15-ц), відповідно до якого перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що звернення позивача до Третейського суду не свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки в даному випадку позивачем не було дотримано правил підсудності, встановлених нормами ЦПК України, а також Законом України «Про третейські суди».

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності за заявою відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частин другої, третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною першою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту №394/13/07-А від 02.08.2007 року, сторонами визначено порядок погашення суми основної заборгованості до 10-го числа кожного місяця згідно з графіком, який передбачає щомісячне внесення відповідачем платежів рівними частинами по 321,00 долари США, починаючи з вересня 2007 року по липень 2014 року, з кінцевим терміном повернення останньої його частини в сумі 242,00 долари США не пізніше 31 липня 2014 року . (а.с. 4)

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж на погашення строкової заборгованості по кредиту відповідачем було внесено 10 травня 2012 року, 03.05.2012 року внесено кошти на погашення простроченої заборгованості. (а.с. 12)

З аналізу умов укладеного між сторонами договору вбачається, що банк дізнався про порушення свого права з 10 червня 2012 року, коли відповідачем не було внесено черговий обов`язків платіж і саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості щодо чергових платежів.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з даним позовом 29 лютого 2016 року, у зв`язку з чим, з урахуванням строку позовної давності, обґрунтованими є вимоги банку щодо стягнення заборгованості за період з березня 2013 по 31 липня 2014 року (дата останнього платежу, передбаченого договором).

З урахуванням графіку погашення заборгованості (п. 1.1 Договору), за вказаний період відповідач повинен був здійснити 17 щомісячних платежів по 321 долару США, що разом складає 5 457 доларів США, а тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість вимог банку в цій частині.

В той же час, за відсутності в матеріалах справи розрахунку заборгованості по процентам за вказаний вище період в межах строку позовної давності, вимоги банку в цій частині не можна вважати обґрунтованими, тому відсутні підстави для їх задоволення.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення вимог про стягнення пені.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно п. 4.4 Договору кредиту, нарахування пені за невиконання зобов`язань, визначених п.п. 1.1, 2.4 цього Договору та штрафів за невиконання зобов`язань, визначених п. 3.3.2-3.3.17 цього Договору, припиняється через один рік від дня, коли будь-яке із таких зобов`язань мало бути виконане.

Останнім днем виконання зобов`язань за Договором сторонами визначено 31 липня 2014 року, таким чином, з 01 серпня 2015 року Банк втратив право на нарахування пені за даним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості по кредиту 5 457 доларів США (321 долар США * 17 місяців), що в еквіваленті до національної валюти України гривні за курсом НБУ на день ухвалення даного рішення становить 142 482,27 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем внесено 7 719,04 грн. Ціна позову при зверненні до суду становила 20 725,20 дол. США, даним рішенням позовні вимоги задоволено частково на суму 5 457 доларів США, що складає 26,33% від заявлених вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 7719,04/100%*26,33=2032,42 гривень.

З матеріалів, доданих до апеляційної скарги вбачається, що відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено13215,00 грн. Апеляційну скаргу позивача задоволено частково, в розмірі 73,67% від заявлених вимог.

Таким чином, з позивача на користь відповідача слід би було стягнути судовий збір в розмірі 9735,49 грн.

Згідно положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про зобов`язання ПАТ «Укрсоцбанк» сплатити відповідачу ОСОБА_1 різницю у сплачених ними судових витратах, яка становить 7703,07 грн. (9735,49 - 2032,42=7703,07)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 379, 381, 382-384ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобу №394/13/07-А від 02.08.2007 року в межах строку позовної давності за період з березня 013 року по липень 2014 року в сумі 5457 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України гривні за офіційним курсом НБУ на день ухвалення даного рішення становить142 482,27 грн. (сто сорок дві тисячі чотириста вісімдесят дві гривні 27 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 7703 (сім тисяч сімсот три) гривні 07 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Реквізити сторін:

Позивач:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

03150, м. Киев, вул. Велика Васильківська, 100

Код

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1

Суддя- доповідач Таргоній Д.О.

Судді Журба С.О.

Приходько К.П.