ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 2-11/11

провадження № 22-ц/4809/831/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача за довіреністю - ОСОБА_2,

адвокат - Чередніченко Людмила Петрівна, відповідач - ОСОБА_3 ,

представники відповідача - адвокат Ульянова Юлія Анатоліївна, адвокат Ульянов Руслан Анатолійович,

третя особа - МПП «Сандал»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою адвоката Ульянової Юлії Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2019 року у складі судді Нероди Л.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - МПП «Сандал» про визнання права спільної сумісної власності на будівлі агрегатних складів та поділ майна, визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позов обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 06 травня 1995 року. Через непорозуміння та погіршення стосунків 11 серпня 2008 року шлюб розірвано.

За час шлюбу за спільні кошти ними набуто нерухоме майно - ательє дитячого одягу по АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; будинок житловий з надвірними будівлями в АДРЕСА_4 який складається з квартири № 1 та квартири № 2 ; кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_7 а також рухоме майно - обладнання по виробництву панчох , яке він вважає спільною сумісною власністю.

Згоди про поділ вказаного майна з відповідачем не дійшли.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточно просив в порядку розподілу майна подружжя виділити йому на праві власності наступне майно:

-приміщення, в якому знаходиться кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та адміністративне приміщення по АДРЕСА_7 ;

-квартиру АДРЕСА_2 ;

-квартиру АДРЕСА_8 ;

-квартиру № 1 та квартиру № 2 в житловому будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою для його обслуговування по АДРЕСА_4 .

Просив в порядку розподілу майна подружжя виділити ОСОБА_3 на праві власності майно:

-приміщення Ательє дитячого одягу, по АДРЕСА_1 ,

-обладнання по виробництву панчох та машинки, всього майна на загальну суму 4 862 066 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю вартості виділеного майна в сумі 1 052 253 грн., а також понесені ним судові витрати по оплаті експертизи та судового збору (т.1, а.с.3-8 , т.2, а.с. 105-109).

ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Мале приватне підприємство «Сандал» про визнання права власності та розподіл сумісного майна.

Зазначала, що з травня 1995 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 .. З 1999 року зареєстрована суб?єктом підприємницької діяльності та здійнювала виробництво одягу. Відповідач до 2004 року не працював, підприємницькою діяльністю не займався. У 2002 році з метою придбання будівлі агрегатних складів по АДРЕСА_11 попередня адреса АДРЕСА_12 на своє ім?я для подальшого будівництва швацької фабрики для здійснення підприємницької діяльності, вона надала ОСОБА_1 12 000 доларів США і довірила йому здійснити угоду купівлі складів на своє ім?я. Проте, ОСОБА_1 замість купівлі-продажу нежитлової будівлі оформив з МПП «Сандал» договір дарування на своє ім?я. При цьому пояснив, що оскільки склади становили 3/100 частин виробничих будівель та споруд, то було неможливо їх продати без згоди співвласників решти 97/100 частин будівель і споруд, у зв?язку з чим і було оформлено договір дарування без згоди інших співвласників на продаж майна. Придбані склади протягом 2004-2009 років реконструйовано за її особисті кошти, обладнано інженерними комунікаціями, здійснено добудови та прибудови приміщень, побудовано третій поверх, тобто створено єдиний майновий комплекс. Внаслідок реконструкції та переобладнання складів у швацьку фабрику їх вартість істотно збільшилась. Відповідач не заперечував, що будівлі агрегатних складів є їхньою спільною сумісною власністю, вона надавала згоду на передачу будівлі агрегатних складів в іпотеку ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в якості забезпечення зобов?язань ТОВ "Віатекс" перед банком.

Реконструкція складів відбувалась за її особисті кошти, які вона отримувала від зайняття підприємницькою діяльністю. Тому вважає, що договір дарування від 22 листопада 2002 року, укладений між МПП «Сандал» та ОСОБА_1 є удаваною угодою, яка приховувала договір купівлі-продажу майна. Просила застосувати наслідки такого правочину та визнати за нею на підставі ст.22 Кодексу про шлюб та сім?ю право спільної сумісної власності на будівлі агрегатних складів. Крім того таке право виникло і внаслідок того, що вартість майна істотно збільшилась за рахунок її особистих грошових та трудових затрат. Вважає, що її частка в даному майні є більшою, ніж частка ОСОБА_1 .. Спільне користування складом неможливо, тому просила визнати за нею та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на будівлі агрегатних складів по АДРЕСА_11 . Поділити це майно, припинивши право власності на частку в ньому ОСОБА_1 , стягнувши на його користь з неї вартість цієї частки та визнати за нею право власності на будівлі складів (т.1,а.с.198-200).

В ході розгляду справи ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги зустрічного позову і просила суд: визнати за нею право спільної сумісної власності на будівлі агрегатних складів за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 970,3 кв, що складаються з агрегатних складів Я1, Я2, Я3, Я4,Я5, Я6, Я7, Я8,навісу Б, вбиральні В, навісу Г, огорожі № 1, мощення І.

Свою вимогу обґрунтовувала тим, що висновком експерта від 23 жовтня 2018 року визначено, що поліпшена частка в агретаних складах внаслідок проведеної реконструкції складає 63/100, а ринкова вартість складів - 3 669 530 грн. Отже поліпшення 63/100 частин (поліпшення під час шлюбу частки майна) становить 2 311 803,90 грн. Ця частка і є спільним майном подружжя і частка кожного з подружжя в цих поліпшеннях становить 1 155 901,95 грн.( 2 311 803,90 грн./2 )

З урахуванням того, що агрегатні склади перебувають у володінні та користуванні ОСОБА_1 , а вона вивезла звідти все своє майно і здійснює підприємницьку діяльність за іншою адресою, вважає за необхідне залишити цей об?єкт спільної сумісної власності у власності ОСОБА_1 , а вона згодна на грошову компенсацію своєї частки у цьому майні.

Просила суд визнати за нею право спільної сумісної власності на будівлі агрегатних складів по АДРЕСА_11 ; поділити спільне сумісне майно наступним чином: припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на частку в будівлях агрегатних складів по АДРЕСА_11 , стягнувши з ОСОБА_1 на її користь вартість цієї частки в розмірі 1 155 901,95 грн. та врахувати цю суму при загальному поділі сумісного майна. Будівлі агрегатних складів залишити в особистій приватній власності ОСОБА_1 (т.5,а.с.174-176).

Позов та зустрічний позов були об?єднані судом в одне провадження.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

За позовом ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено ОСОБА_1 в особисту приватну власність будинок житловий з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_4 (кв. 1 та 2), загальна площа якого 177,5 м2, з яких житлова 56,2 м2, вартістю 497 918 грн.

Виділено ОСОБА_3 в особисту приватну власність: ательє дитячого одягу розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 971 486 грн.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільного сумісного майна на кв. АДРЕСА_2 вартістю 228 916 грн., та виділено кожному по 1 / 2 частині квартири.

В інших позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 2 087 894 (два мільйони вісімдесят сім тисяч вісімсот девяносто чотири) грн. 00 коп.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільного сумісного майна на квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 228 916 грн., виділивши кожному по 1 / 2 частині.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільного сумісного майна на будівлі агрегатних складів, за адресою: АДРЕСА_11 , що становить 63 / 100, вартість яких складає 2 311 803 грн. 90 коп.

В інших позовних вимогах зустрічного позову відмовлено (т.5,а.с.194-199).

Суд мотивував своє рішення тим, що погоджується з запропонованим сторонами варіантом поділу майна, бо він є прийнятним для обох сторін, зокрема виділ у власність ОСОБА_3 ательє дитячого одягу у АДРЕСА_1 виділ житлового будинку АДРЕСА_4 у власність ОСОБА_1 , оскільки вартість майна є майже рівною, де перший об?єкт має вартість 1 393 519 грн. 00 коп., а другий - 1 789 954 грн..

Суд дійшов висновку, що кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та квартира АДРЕСА_3 та обладнання по виробництву панчох, машинки придбавались хоч і в період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя - ОСОБА_3 , тому це майно не може вважатися об?єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об?єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Суд встановив, що 1/3 частина агрегатних складів була набута ОСОБА_1 в період шлюбу за договором дарування. В подальшому в період шлюбу за спільні кошти подружжя здійснено істотні поліпшення, внаслідок проведеної реконструкції частка поліпшень складає 63/100, вартість яких становить 2 311 803 грн. Вимоги ОСОБА_3 щодо припинення права спільної сумісної власності на частку в будівлях агрегатних складів та стягнення грошової компенсації вартості її частки в майні, не підлягають задоволенню, оскільки відсутні докази можливості виділу в натурі частини агрегатних складів, попередньо грошові кошти на депозитний рахунок суду внесено не було. Промислове обладнання для виготовлення панчішних виробів є власністю ТОВ «Віатекс» та фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та використовується з метою здійснення господарської діяльності, тому поділу не підлягає (т.5, а.с.195-199).

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 21 березня 2019 року виправлено описку у резолютивній частині рішення щодо зазначення ринкової вартості майна.

Вказано, що у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_1 в особисту приватну власність будинок житловий з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_4 (кв. 1 та 2) вартістю 1789 954 грн..

Виділити ОСОБА_3 в особисту приватну власність: ательє дитячого одягу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю1 393 519 грн.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільного сумісного майна на кв. АДРЕСА_2 , вартістю 539 950 грн., виділивши кожному по 1 / 2 частині.

В інших позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору МПП «Сандал» про визнання права спільної сумісної власності на будівлі агрегатних складів та поділ вказаного майна, визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 505 964 грн..

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільного сумісного майна на кв. АДРЕСА_2 , вартістю 539 950 грн., виділивши кожному по 1 / 2 частині.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільного сумісного майна на будівлі агрегатних складів, за адресою: АДРЕСА_11 , що складаються з агрегатного складу Я3, агрегатного складу Я4, агрегатного складу Я5, агрегатного складу Я6, агрегатного складу Я7 агрегатного складу Я8, навісу Б, вбиральні В, навісу Г, огорожі №1, мощення І, що становить 63 / 100, вартість яких складає 2 311 803 грн. 90 коп. В інших вимогах зустрічного позову відмовлено (т.5,а.с.209-210).

Додатковим рішенням суду від 11 квітня 2019 року розподілено судові витрати у справі (т.5,а.с.240-241). В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Посилається на те, що суд дав невірну оцінку доказам, не врахував, що агрегатні склади придбані ним на підставі договору дарування, а докази того, що реконструкція і будівництво здійснювалась спільно з відповідачкою, відсутні. Суд безпідставно визнав право власності за кожним на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , оскільки такі вимоги сторонами не заявлялись. Суд безпідставно дійшов висновку, що кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з адміністративним приміщенням не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки розпискою продавця ОСОБА_4 підтверджується, що він отримав гроші за приміщення саме від нього, а не від ОСОБА_3 .. Відповідач не надала доказів того, що вказане спірне майно було придбано за її особисті кошти. Квартира АДРЕСА_3 придбана в період шлюбу, отже є спільним майном подружжя. Агрегатні склади є його особистим майном, яке поділу не підлягає. Промислове обладнання придбавалось в період шлюбу за спільні кошти, він вніс у статутний фонд ТОВ «Віатекс» грошові кошти, а ОСОБА_3 внесла у статутний фонд товариства вказане промислове обладнання. Просив ухвалити нове рішення яким в порядку розподілу майна подружжя виділити йому у власність: кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_7 вартістю 505964 грн; квартиру АДРЕСА_2 вартістю 539950 грн.; квартиру АДРЕСА_3 вартістю 273791 грн., будинок житловий з надвірними будівлями по АДРЕСА_4 (квартира № 1 та квартира № 2) в м.Олександрія , вартістю 749044 грн., всього на загальну суму 2 068 749 грн. .

Просив ОСОБА_3 виділити ательє дитячого одягу по АДРЕСА_4 вартістю 1 393 519 грн., обладнання по виробництву панчох на загальну суму 2903000 грн.; обладнання пощивне на загальну суму 500 732 грн.74 коп., а разом 4 797251 грн.. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю у розподіленому майні в сумі 1 364 251 грн.та понесені ним судові витрати (т.5,а.с.215-217)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - Ульянова Ю.А. просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_3 щодо поділу в натурі будівель агрегатних складів по АДРЕСА_11 та в частині відмови суду врахувати боргові зобов?язання погружжя під час поділу спільного майна і ухвалити в цій частині нове рішення. Просить припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 на частку в будівлях агрегатних складів по АДРЕСА_11 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість цієї частки в розмірі 1 155 901 грн.95 коп. Будівлі агрегатних складів залишити у власності ОСОБА_1 .. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 62554,55 доларів США. Зазначає, що ОСОБА_3 просила припинити її право на частку у спцільному сумісному майні, керуючись ст.364 ЦК України, оскільки виділ в натурі є неможливим , так як агрегатні склади є цілісним майновим комплексом, а спільне користування з колишнім чоловіком неможливо через напружені стосунки. Агрегатними складами користується ОСОБА_1 одноособово та заперечує її право на частку в цьому майні. Тому у суду першої інстанції були підстави поділити вказане майно шляхом стягнення на користь ОСОБА_3 вартості її частки в майні у розмірі 1 155901,95 грн, а склади залишити в особистій власності ОСОБА_1 .. Безпідставним вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для врахування боргових зобов?язань подружжя. В період шлюбу брались два кредити в інтересах сім?ї, в кредит було придбано два автомобілі, позикодавцем була ОСОБА_3 , по яким боргові зобов?язанням вона виконала повністю (т.6,а.с.1-4).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник ОСОБА_3 . зазначає, що одного факту придбання кафе в період шлюбу недостатньо для визнання майна спільною сумісною власністю. Квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_3 набула на підставі рішення суду, тому це майно не є спільним. Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що агрегатні склади належать йому на праві особистої власності, оскільки ОСОБА_3 брала участь у їх реконструкції, внаслідок чого збільшилась вартість складів, кількість приміщень та їх площа. ОСОБА_1 безпідставно просить включити в розподіл промислове обладнання, тобто майно, яке належить ТОВ «Віатекс» та ОСОБА_3 , як ФОП (т.6,а.с.59-62).

У відзиві на апеляційну скаргу Ульянової Ю.А. , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не визнає. Кредити брались для ТОВ «Віатекс», агрегатні склади його особиста власність, що підтверджується договором дарування. Суд визнав за ним право власності на будинок АДРЕСА_4 , в той час, як в матеріалах справи є два договори купівлі-продажу, згідно яких йому та його колишній дружині належить по квартирі у цьому будинку, тобто у кожного вже є своя частка у праві власності на це майно (т.6,а.с.48-49).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою Уьянової Ю.А. , яка діє в інтересах ОСОБА_3 (т.6,а.с.42), 06 червня 2019 року призначено судове засідання на 19 червня 2019 року (т.6, а.с.54-55). Розгляд справи за клопотанням представника позивача відкладено на 06 серпня 2019 року, строк розгляду справи продовжено на п?ятнадцять днів (т.5,а.с.84). 06 серпня 2019 року за клопотанням представників сторін відкладено розгляд справи на 14 серпня 2019 року (т.6,а.с.101), 14 серпня 2019 року оголошено у справі перерву для підготовки до судових дебатів і призначено судове засідання на 04 вересня 2019 року .

В засіданні апеляційного суду кожна сторона підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечувала проти доводів апеляційної скарги іншої сторони.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, представників відповідача ОСОБА_3 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та апеляційна скарга Ульянової Ю.А. , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України, яка кореспондується зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення спільної сумісної власності.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує .

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Судуу складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1995 року по 11 серпня 2008 року. Мають повнолітнього сина.

В період шлюбу було придбано подружжям частину майна під час дії Кодексу про шлюб та сім?ю, а частину майна під час дії СК України.

31 липня 1997 року на ім?я ОСОБА_1 була придбана на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2012 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на вказану квартиру. Суд дійшов висновку, що позивач не довів придбання спірної квартири за свої особисті кошти (т.2, а.с.135-136,137, т.1, а.с.176).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, з урахуванням того, що ОСОБА_3 не надала доказів придбання вказаної квартири за її особисті кошти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_2 є спільною суміною власністю подружжя.

Також в період шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 грудня 1995 року та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 травня 2000 року було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_4 , в якому 11/20 частин придбано на ім?я ОСОБА_1 , а 9/20 частин на ім?я ОСОБА_3 .. Житловий будинок фактично складається з квартири № 1 та квартири № 2 (т.1 , а.с.178).

Як пояснили позивач та представники відповідача, у одній з квартир проживає мати ОСОБА_1 , а в іншій - син ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Сторонами не заперечується, що квартира № 1 та квартира № 2 у вказаному житловому будинку є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 7239, Приватне мале підприємство «Сандал» подарувало, а ОСОБА_1 22 листопада 2002 року прийняв у дар агрегатні склади літери Я1 та Я2, загальною площею 359,3 кв.м., що складають 3 / 100 частини виробничих будівель та споруд і знаходяться у АДРЕСА_12 . Право власності ОСОБА_1 на агрегатні склади літери Я1 та Я2, загальною площею 359,3 кв.м., що складають 3 / 100 частини виробничих будівель та споруд і знаходяться у м . АДРЕСА_12 зареєстровано 22 листопада 2002 року у Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації (т.1, а.с.209-210).

Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області за № 400 від 11 червня 2004 року змінено адресу агрегатних складів з АДРЕСА_12 на АДРЕСА_11 ( т. 5, а.с.133).

Пунктом 2 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору даруванняі або в порядку спадкування.

Тому, суд першої інстанції на підставі положень п.2 ч.1 ст.57 СК України та доказів, наданих позивачем, які не спростовані в установленому законом відповідачем, дійшов обґрунтованого висновку про те, що 1/3 частина агрегатних складів, що розташовані за адресою АДРЕСА_11 , набутих на підставі договору дарування під час шлюбу, є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та поділу між подружжям не підлягає.

Разом з тим судом встановлено, що згідно свідоцтва на нерухоме майно від 20 липня 2016 року (т.5,а.с.73,74), будівлі агрегатних складів по АДРЕСА_11 загальною площею 970,3 кв.м. належать на праві власності ОСОБА_1 і складаються з складових частин: агрегатних складів літ. Я1, літ. Я11, Я3, Я4, Я5, Я6, Я7,Я8, навісу літ Б, вбиральні літ. «В», навіс літ. «Г», огорожа № 1, мощення І.

Доводи відповідача про те, що добудовані агрегатні склади є спільною сумісною власністю, підтверджується іпотечним договором від 25 квітня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 849, згідно якого предмет іпотеки нерухоме майно - в цілому будівлі агрегатних складів, які розташовані в АДРЕСА_11 , яким забезпечується кредитний договір, укладений 25 квітня 2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк Україна» та ТОВ «Віатекс», перебуває у спільній сумісній власності подружжя і передається в іпотеку за згодою дружини ОСОБА_3 , яка викладена в заяві, що попередньо надана нотаріусу, вх..№ 150 від 25 квітня 2006 року (т.1,а.с.201-207).

Висновком експерта № 8/2-18 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що загальна площа приміщень агрегатних складів становить 970,3 кв.м., з яких 359,3 кв.м. отримані ОСОБА_1 в дар на підставі договору дарування 22 листопада 2002 року, а 611,0 кв.м. утворені внаслідок проведеної реконструкції і поліпшена частка в цьому майні внаслідок проведеної реконструкції складає 63/100. Ринкова вартість будівель агрегатних складів (літ.Я1-Я8) станом на дату проведення експертизи становить 3 669 530грн. (т.5,а.с.149-158,159-168).

Позивачем не надано безспірних доказів того, що реконструкція та добудова агрегатних складів здійснена ним особисто після розірвання шлюбу.

Не містить відомостей щодо здійснення реконструкції агрегатних складів в період після 11 серпня 2008 року і технічний паспорт на агрегатні склади, виготовлений КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації, виготовлений станом на 05 лютого 2018 року, що досліджувався судом першої інстанції та використовувався при проведенні судової будівельно-технічної експертизи у жовтні 2018 року.

Сам по собі факт отримання позивачем свідоцтва про право власності на агрегатні склади 20 липня 2016 року, не спростовує факту здійснення реконструкції та добудов агрегатних складів подружжям в період шлюбу.

Суд першої інстанції правильно оцінив надані відповідачем докази та дійшов обґрунтованого висновку про те, що частка поліпшень, яка складає 63/100, що становить 2/3 частки агрегатних складів вартість яких складає 2 311 803,90 грн. є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги позивача вказаних висновків суду не спростовують, є такими, що не ґрунтуються на доказах.

Таким чином частка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в агрегатних складах становить в порядку поділу спільного майна подружжя по 1/3 частці кожному, а з урахуванням того, що 1/3 частка агрегатних складів належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, його частка складає 2/3 частки агрегатних складів.

21 листопада 2005 року ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2005 року, яке набрало законної сили, визнано дійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири та визнано за ОСОБА_3 право власності на цю квартиру (т.2,а.с.138).

За таких обставин, суд обгрунтвоано визнав квартиру АДРЕСА_3 , особистою власністю відповідача, тому ця квартира не включається в поділ спільного сумісного майна подружжя.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач погодився з доводами представників відповідача та висновком суду першої інстанції і визнав, що однокімнатна квартира АДРЕСА_3 є особистою власністю ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20 березня 2003 року виконкомом Олександрійської міської ради, на праві власності належить ательє дитячого одягу, розташоване по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.11).

Іпотечним договором № 5506Z66, укладеним між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та фізичною особою ОСОБА_3 , підтверджується, що передане в забезпечення зобов?язань за кредитним договором № 5506К14 від 25 квітня 2006 року, укладеного між банком та ТОВ «Віатекс» іпотечне майно - ательє дитячого одягу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності подружжя і передається в іпотеку за згодою чоловіка ОСОБА_1 , яка викладена в заяві, що попередньо надана нотаріусу за вх.№ 151 від 25 квітня 2006 року (п.1.4 договору, т.1,а.с.91-93).

Отже, ательє дитячого одягу є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , яке підлягає поділу.

Також судом встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 листопада 2005 року купила у ОСОБА_4 17/100 частки приміщення (вбудовано-прибудоване до 144 квартирного 9-ти поверхового житлового будинку) незавершеного будівництва, що складає 66 % готовності і знаходиться в АДРЕСА_7 .

Відповідно до розписки ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 25 тисяч доларів США за продаж 17/100 частин приміщення незавершеного будівництва по АДРЕСА_7 (т.2,а.с.9).

Вказане приміщення було добудовано, в ньому облаштовано кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 " та адміністративне приміщення, яке використовується ОСОБА_3 у підприємницькій діяльності.

ОСОБА_3 з 20 травня 1999 року зареєстрована як фізична особа-підприємець (т.1,а.с.66, т.2, а.с.20).

Відмовляючи у визнанні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » спільним сумісним майном подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що 17/100 частки приміщення незавершеного будівництва було придбано ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності, не за рахунок коштів подружжя, а за рахунок коштів від господарської діяльності ОСОБА_3 , як фізичної особи-підприємця. Добудова приміщення здійснена в період шлюбу, але за кошти ОСОБА_3 , які вона отримувала від підприємницької діяльності, а ОСОБА_1 доходів у цей період часу не мав, тому кафе з адміністративним приміщенням є особистим майном ОСОБА_3 та поділу між подружжям не підлягає.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.7 договору купівлі-продажу частки незавершеного будівництва від 19 листопада 2005 року, договір укладено за письмовою згодою чоловіка покупця - ОСОБА_1 , посвідченою нотаріально 19 листопада 2005 року за реєстровим № 4838 ( т.2,а.с.8) .

В нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_1 зазначив, що він підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об?єкта нерухомості, є їх спільною сумісною власністю. Придбана частка приміщення також буде об?єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу. Стверджує, що договір купівлі-продажу укладається його дружиною ОСОБА_3 в інтересах сім?ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню (т.2,а.с.18).

В період шлюбу придбане приміщення по АДРЕСА_7 було добудовано та виконкомом Олександрійської міської ради на ім?я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на кафе та адміністративне приміщення по АДРЕСА_7 (т.2,а.с.19).

Вказане приміщення кафе, якому присвоєно назву «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_3 використовує у підприємницькій діяльності.

Відповідачем не надано безспірних доказів того, що вона вносила особисті кошти на добудову кафе з адміністративним приміщенням, тому оскільки презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відповідачем в установленому законом порядку не спростована, наявні правові підстави для визнання відповідно до ст.60 СК України кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з адміністративним приміщенням спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставність висновку суду про те, що спірне кафе є особистою власністю ОСОБА_1 ,як підприємця, є обґрунтованими та доведеними.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, відповідно до Статуту ТОВ «Віатекс», затвердженого загальними зборами учасників товариства 07 квітня 2006 року учасниками та власниками товариства є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - директор товариства.

У виробництві продукції товариством використовується обладнання по виробництву панчох та машинки.

Матеріалами справи підтверджується, що частина обладнання, зазначеного позивачем у позові належить на праві власності ТОВ «Віатекс» за договором купівлі-продажу № 06-162 від 03 березня 2006 року, укладеного товариством з ТОВ «Теркурій-2» (т.1,а.с.60-65, 89-90, т.2, а.с.128-132), яке передано в заставу ВАТ "Державний екпортно-імпортний банк України" за договором застави № 5506Z64 від 25 квітня 2006 року.

Зокрема, ТОВ «Віатекс» належить на праві власності 12 машинок АНГЕ 15, формовочна машина 2000 та машинка для зашивки шкарпеток Comlett 222Tecno.

Згідно договору купівлі-продажу № 138 від 25 грудня 2006 року ТОВ «Віатекс» належить також круглова машина АНГЕ 15,3 1/2х96 у кількості 4 шт. та круглова машина АНГЕ 15,3 1/2х132 у кількості 2 шт. (т.1,а.с.94-96).

На підставі контрактів на поставку текстильного обладнання № 1128-02 від 04 жовтня 2002 року, № 1130-02 від 15 жовтня 2002 року, № 1129-02 від 04 жовтня 2002 року, № 4214-5 від 16 листопада 2004 року, контракту № 229-5 на поставку в?язального обладнання від 26 жовтня 2005 року та актами приймання-передачі обладнання до цих контрактів, підтверджується, що приватний підприємець ОСОБА_3. придбала обладнання для виробництва панчішно-шкарпеткових виробів.

Договором застави № 5506Z67 від 25 квітня 2006 року, укладеним з ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» суб?єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 , як майновим поручителем ТОВ «Віатекс», підтверджується, що предмет застави - обладнання, перебуває в спільній сумісній власності подружжя і передається в заставу за згодою чоловіка ОСОБА_1 , яка викладена в заяві, що попередньо надана нотаріусу (т.4, а.с.69-73).

Як свідчить протокол № 1 зборів учасників ТОВ «ВІАТЕКС» від 07 квітня 2006 року учасниками товариства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було вирішено збільшити статуний фонд товариства шляхом додаткових внесків учасників товариства у таких розмірах: ОСОБА_1 - 600 000 грн., ОСОБА_3 - 672 520 грн., дозволити ОСОБА_3 здійснити внесення додаткового вкладу у розмірі 472 520 грн. в іншій ніж грошова формі,а саме у вигляді обладнання загальною кількістю 73 одиниці. Строк для внесення додаткових вкладів протягом року після підписання даного протоколу зборів.

Внаслідок збільшення статутного фонду статутний фонд товариства розподілився наступним чином: ОСОБА_1 - 635 000 грн., що становить 48,57 %; ОСОБА_3 - 672 520 грн., що становить 51,43 %.

Зміни щодо розміру статутного фонду внесені у Статут ТОВ «ВІАТЕКС», затверджено загальними зборами товариства 07 квітня 2006 року та здійснено державну реєстрацію цих змін до установчого документа 19 липня 2006 року (т.1, а.с.75, 113-114, 115).

Згідно п.1 ч.1 ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Оскільки спільне сумісне майно подружжя у вигляді обладнання по виробництву панчох та машинки були передані до статутного фонду ТОВ «Віатекс», то це майно перейшло у власність товариства. Тому вказане майно не підлягає поділу між подружжям, а у позивача право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-79цс13.

У даній справі позивач будь-яку з цих позовних вимог до відповідача не заявляв.

Оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, неправильно визначив обсяг спільного майна та частки подружжя в цьому майні, припустився помилки щодо поділу цього майна між подружжям, відповідно до ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та часткове задоволення позову ОСОБА_3 ..

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При поділі майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд враховує пропозиції позивача та представників відповідача, висловлених остаточно в суді апеляційної інстанції щодо варіантів поділу спільного сумісного майна подружжя, викладені ними також письмово, необхідність забезпечення кожного з подружжя житлом та з урахуванням фактичного використання ними майна у підприємницькій діяльності.

Сукупністю наданих сторонами доказів підтверджується, що спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є наступне майно:

квартира АДРЕСА_2

квартира № 1 та квартира № 2 в житловому будинку з господарсько -побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 ; 2/3 частки агрегатних складів, що знаходяться в АДРЕСА_11 ; кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з адміністративним приміщенням в АДРЕСА_7 ательє дитячого одягу по АДРЕСА_1 .

Агрегатні склади займає та використовує позивач ОСОБА_1 ..

ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність з використанням ательє дитячого одягу та кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з адміністративним приміщенням.

Згідно висновку експерта № 144, 145 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 31 серпня 2016 року, який не спростовано ні позивачем ні відповідачем, ринкова вартість ательє дитячого одягу по АДРЕСА_1 становить 1 393 519 грн.; квартири АДРЕСА_2 - 539 950 грн.; квартири № 1 в житловому будинку по АДРЕСА_4 - 632 282 грн.; квартири № 2 в цьому житловому будинку 1 157 672 грн .. Вартість кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_7 становить 505 964 грн. (т.4,а.с.164-181).

Відповідно до висновку експерта № 8/2-18 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 23 жовтня 2018 року, ринкова вартість агрегатних складів становить 3 669 530 грн. (т.5,а.с.149-158), отже вартість частки у спільному майні подружжя агрегатних складів, яка становить 2/3 частки, складає 2 311803,90 грн.

Всього вартість майна подружжя становить 6 541 190,90 грн., а Ѕ частка становить - 3 270 515,95 грн..

У порядку поділу спільного майна подружжя у власність ОСОБА_1 переходить майно:

квартира АДРЕСА_17

квартира АДРЕСА_20 ;

2/3 частки агрегатних складів, яка складається з 1/3 частки на праві особистої власності ОСОБА_1 та 1/3 частки в порядку поділу спільного майна подружжя, що знаходяться в АДРЕСА_11 , всього майно вартістю 2 945 855,95 грн..

В порядку поділу спільного майна подружжя у власність ОСОБА_3 переходить майно:

ательє дитячого одягу, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з адміністративним приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_21 ;

1/3 частки агрегатних складів, що знаходяться в АДРЕСА_11 ;

квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення грошова компенсація в сумі 324 660 грн. за переотриману нею частку у спільному майні подружжя.

В результаті такого поділу кожна із сторін забезпечена житлом і нерухомим майном для здійснення підприємницької діяльності.

У зв?язку з різницею у вартості об?єктів нерухомого майна, здійсненити поділ майна без стягнення грошової компенсації, неможливо.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо необхідності врахування під час поділу майна подружжя боргових зобов?язань, що виникли з кредитних договорів, відповідно до яких ОСОБА_3 позичила грошові кошти для придбання легкових автомобілів Mitsubishi модель Pagero, 2007 року випуску та Lexus RX 350 2006 року випуску, є безпідставними.

Як пояснив ОСОБА_1 вказані автомобілі були продані за спільною згодою з ОСОБА_3 і кошти внесені нею на погашення боргів перед банком. Відповідач вказані обставини відповідними доказами не спростувала.

Крім того, позовні вимоги щодо поділу боргових зобов?язань ніким із сторін не заявлялись і не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Позовні вимоги про припинення права власності на частку в нерухомому майні та стягнення вартості цієї частки, не можуть бути задоволені у зв?язку з тим, що жодна із сторін відповіднодо вимог ч.5 ст.71 СК України не внесла грошові кошти на депозитний рахунок суду.

Тому в іншій частині вимог позову та зустрічного позову необхідно відмовити.

У зв?язку із скасуванням рішення суду першої інстанції втрачає свою чинність і додаткове рішення суду від 11 квітня 2019 року щодо розподілу судових витрат.

Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати суд вважає за необхідне покласти на сторони по фактично понесеним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.268, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно:

квартиру АДРЕСА_2 ;

квартиру № 1 в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_4 ;

квартиру № 2 в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_4 ;

2/3 частки агрегатних складів, що знаходяться в АДРЕСА_11 ;

кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з адміністративним приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_21 ;

ательє дитячого одягу, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 на:

квартиру № 1 в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_4 ;

квартиру № 2 в житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями та АДРЕСА_4 ;

2/3 частки агрегатних складів, яка складається з 1/3 частки на праві особистої власності ОСОБА_1 та 1/3 частки в порядку поділу спільного майна подружжя, зо знаходяться в АДРЕСА_11 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_3 :

на ательє дитячого одягу, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

на кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з адміністративним приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_21 ;

на 1/3 частки агрегатних складів, що знаходяться в АДРЕСА_11 ;

на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 324 660 грн. за переотриману нею частку у спільному майні подружжя.

В решті вимог позову та зустрічного позову відмовити.

Судові витрати покласти на сторони по фактично понесеним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко