Дата документу 14.05.2019 Справа № 311/2262/16-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 311/2262/16

Провадження №22-ц/807/480/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2018 року, повний текст якого складено 31 серпня 2018 року, в складі судді Нікандрової С.О. в справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначало, що 26 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

16 лютого 2016 року, на підставі ст.1281 ЦК України, позивачем була направлена претензія кредитора до Василівської державної нотаріальної контори, від якої 03.03.2016 року позивачем було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого ОСОБА_2, які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_1.

10 травня 2016 року спадкоємцю ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, в якій позивач предявив свої вимоги, які виконані не були.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника за кредитним договором від 26 серпня 2008 року складає 6755,13 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1339,00 грн., заборгованість за відсотками 5416,13 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року позов задоволено.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд зазначеного заочного рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року задоволено, зазначене заочне рішення скасовано.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково дійшов висновку, що позивачем пропущена позовна давність, оскільки у березні 2015 року за кредитом відбувся платіж у розмірі 99, 09 грн. Зазначає, що заяву про застосування строків позовної давності мав право зробити лише померлий позичальник.

Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що апеляційна скарга не містить суттєвих заперечень на рішення суду щодо пропуску позовної давності банком. Зазначає, що вона не вносила у березні 2015 року платіж у розмірі 99, 09 грн. за кредитним договором, який був укладений банком з її сином ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки про зазначений кредитний договір їй було невідомо. Доводи апеляційної скарги, що заяву про застосування строків позовної давності мав право зробити лише її померлий син є безпідставними.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не зявилася, подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності ( а.с.193).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») і ОСОБА_2, шляхом підписання заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, був укладений договір про надання банківських послуг, згідно якого останній отримав кредит в сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна 30 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1, виданого 20 січня 2015 року Широківською сільською радою Василівського району Запорізької області (а.с. 12).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 26.08.2008 року станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті позичальника), загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 6755,13 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 1339,00 грн., заборгованість за відсотками 5416,13 грн. (а.с. 2-3).

З копії спадкової справи № 86/2015, заведеної 25.03.2015 р. Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_1 25.03.2015 року звернулась до зазначеної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 55-58).

28.07.2015 року ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: грошових заощаджень з відповідними відсотками та компенсаціями в сумі 2820, 70 грн., які знаходяться в ТВБВ № 10007/0224 філії Запорізького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» на рахунку НОМЕР_2, що належав спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі довідки, виданої ТВБВ № 10007/0224 філії Запорізького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 28.07.2015 року за № 350 (а.с. 58, 105).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч.1ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2ї ст.. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред'являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Судом встановлено, що 16 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило на адресу Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, вих. № SAMDN50OTC001122488 від 24.01.2016 року, в якій зазначило, що банку стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та просив: повідомити банк чи заводилась спадкова справа після померлого боржника; включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 6 755, 13 грн.; надіслати на адресу банку інформацію стосовно звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого (а.с. 13-19).

03 березня 2016 року до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області № 236/02-14 від 23.02.2016 року, в якій повідомлено, що претензія кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до спадкоємців, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, долучена до матеріалів спадкової справи № 86/2015. На теперішній час до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 звернулась мати ОСОБА_1 (а.с. 20).

10 травня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист-претензію, вих.. №SAMDN50OTC001122488 від 04.05.2016 року, в якій просило сплатити заборгованість за кредитним договором б/н від 26.08.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в розмірі 6 755, 13 грн. (а.с. 21-23).

Таким чином, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до ОСОБА_1 в межах строків, передбачених ст. 1281 ЦК України.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: грошових заощаджень з відповідними відсотками та компенсаціями в сумі 2820, 70 грн.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявила про застосування строків позовної давності, оскільки на момент смерті позичальника ОСОБА_2 закінчився загальний трирічний строк позовної давності стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH) (а.с.9-10).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» б/н від 06.03.2019 р., строк дії картки НОМЕР_3, яка була видана 28.08.2008 року ОСОБА_2 становить до 06/10 (а.с. 207).

Таким чином, 31.06.2010 року це останній день місяця дії картки, з 01.07.2010 року почався перебіг строку позовної давності.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду 05.08.2016 року, тобто, більше ніж через 6 роки від останнього дня дії картки, тобто, за межами позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26.08.2008 р., наданого позивачем, ОСОБА_2, уклавши кредитний договір 26 серпня 2008 року, не здійснював жодного погашення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо переривання строку позовної давності шляхом внесення у березні 2015 року платежу у розмірі 99, 09 грн. є безпідставними.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тому внесення в березні 2015 року зазначеного платежу не є дією щодо визнання ОСОБА_2 свого боргу.

Крім того, здійснення платежів на погашення заборгованості після спливу строку позовної давності у відповідності до вимог ст.ст.257, 261, 264 ЦК України не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Отже, судом не встановлено переривання строку позовної давності в цій справі.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості заявлення про застосування строків позовної давності повинно було здійснене особисто ОСОБА_2 не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, навіть щодо останнього щомісячного платежу.

Водночас, поняття "строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред'явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Отже, пропуск позивачем строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у позові.

Крім того, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 червня 2010 року ОСОБА_2 мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 01.07.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 позовна давність не може бути застосована. А тому вказана вимога є необґрунтованою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка