Справа № 128/189/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

03 травня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

секретаря судового засідання Жигарової Д.О.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Галіцина В.В., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому, ОСОБА_1 згідно свідоцтва НОМЕР_1 про право власності від 21 червня 2006 року, належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Згідно рішення Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 08 грудня 2015 року 02 сесії 07 скликання Про перейменування вулиць та провулків смт. Вороновиця, вулицю АДРЕСА_1 було перейменовано на вулицю Ганщинська .

Також зазначає, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який з 2008 року по даний час постійно не проживає в вказаному будинковолодінні, речей його в будинку немає, будинком він взагалі не користується, комунальні платежі не сплачує, не займається обслуговуванням та ремонтом будинковолодіння. Плату за комунальні послуги відповідач також з цього часу не вносить.

Оскільки відповідач в будинку, який належить позивачу не проживає, однак залишається бути зареєстрованим в ньому, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг,зокрема за спожитий природний газ, які не надаються, але нараховуються за нього, крім того не має можливості оформити субсидію, чим об`єктивно порушуються права власника вказаного об`єкта нерухомості.

За наведених обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Галіцина В.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її та позивача по справі участі, в разі відсутності відповідача просить розглянути справу в порядку заочного розгляду, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Частиною 3 статті 211ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, в тому числі й шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без їх участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачами у визначений судом строк до суду не подано.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думку представника позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено по справі, згідно свідоцтва НОМЕР_1 про право власності від 21 червня 2006 року, видане виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, видане на підставі рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 12 травня 2006 року за № 251, зареєстроване в КП «ВООБТІ» 23.06.2006 року і записано в реєстрову книгу № 16 за реєстровим № 1742, ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.7).

На підставі рішення Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 08 грудня 2015 року 02 сесії 07 скликання Про перейменування вулиць та провулків смт. Вороновиця, вулицю АДРЕСА_1 було перейменовано на вулицю Ганщинська (а.с.8).

В будинку АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним записом про реєстрацію місця проживання в домовій книзі від 13.06.1990 року (а.с.9-12).

Як вбачається з довідки Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 2474 від 14.01.2018 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за даною адресою з 2008 року і по даний час (а.с.13).

Крім того, згідно акту № 384 обстеження фактичного місця проживання від 11.01.2019 року, відповідач ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_2 не проживає з 2008 року по даний час. Його речей в будинку не має, комунальні платежі він не сплачує, не займається обслуговуванням та ремонтом даного будинковолодіння (а.с. 14).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт про те, що відповідач понад один рік, а саме з 2008 року не проживає в будинку АДРЕСА_2 .

Встановленим в суді фактам відповідають правовідносини, що виникли із користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, права власності, захист права власності, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України .

З досліджених судом письмових доказів вбачається, що між сторонами по справі склалися житлові правовідносини.

Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до норм ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Будь-яких з обставин, передбачених вищевказаними нормами закону, по справі не встановлено. Відповідач не проживає за місцем реєстрації близько п`яти років. Поважних причин його відсутності за місцем реєстрації немає.

Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки (шість місяців), провадиться в судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач по справі ОСОБА_2 втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 в зв`язку з не проживанням у будинку більше року, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150, 163 ЖК УРСР, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 22 серпня 1995 року Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області) таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Ганкіна