ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/927/19 Справа № 187/743/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Караул О.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

04 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 42,8 кв.м. із них житлової 18,7 кв.м., літньої кухні Б-1, прибудови б-1, сараю В-1, вбиральні Г-1, колодязю і огорожі, розташованих за адресою смт Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, вул. Переможна, буд. 6. (том 1 а.с.1-2,21,70).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено (том 2 а.с.6- 9)

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі (том 2 а.с.14-16).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 травня 2005 року подружжя: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склали заповіт подружжя, згідно з яким належний їм житловий будинок з господарчими будівлями та земельну ділянкою в смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області вул. Переможна, 6 та все майно в будинку, заповіли в рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Даний заповіт посвідчено державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №1029 (том 1 а.с.4).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа: Петриківська державна нотаріальна контора та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту укладення заповіту особою, яка не мала на це право та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, треті особи приватний нотаріус ДНО ОСОБА_6 та Петриківська державна нотаріальна контора, визнано недійсним заповіт подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складений та посвідчений 20 травня 2005 року (зареєстрований в реєстрі за № 1029) в частині розпорядження земельною ділянкою розташованою в смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області вул. Переможна 6. За ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок та господарчі будівлі, що складається з житлового будинку А-1, загальною площею 42,8 кв.м. із них житлової 18,7 кв.м., літньої кухні Б-1, сараю В-1, вбиральні Г-1 та колодязю і огорожі, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Переможна, 6, у порядку спадкування за заповітом подружжя ОСОБА_3, померлого 07 березня 2012 року та ОСОБА_4, померлої 04 вересня 2007 року, складений та посвідчений 20 травня 2005 року (зареєстрований в реєстрі за № 1029). (а.с. 39-42).

Враховуючи те, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_5 помер, інших спадкоємців за заповітом подружжя, крім ОСОБА_2, не існує, в тому числі, підпризначених відповідно до ст. 1244 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що частка у спадщині, яка належала ОСОБА_5 переходить до ОСОБА_2

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.04.2014 року рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2013 року залишено без змін (а.с. 54-57, 67-68).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з приводу спірного нерухомого рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року вступило в законну силу, а суд не має повноважень піддавати його сумніву, шляхом винесення нового рішення у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: «Совтрансавто проти України» від 25.07.2002; «Україна-Тюмень» проти України» від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення у справі «Христов проти України» від 19.02.2009р одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Тобто преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що окрім житлового будинку, позивач просив визнати за ним право власності на прибудови, б-1, розташованих за адресою смт Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, бул. Переможна, буд. 6, колегія суддів відхиляє, оскільки дане питання розглядалося рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року, яке постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2018 року (том 1 а.с.51-59).

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: