Провадження № 2/127/5262/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

15 травня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Середи Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, мотивуючи позов тим, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2013 року в справі №127/14434/13-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 51413,61 грн., а також судовий збір в розмірі 514,13 грн. Дане рішення суду було звернуто до примусового виконання, проте Вишенським відділом ДВС Вінницького МУЮ виконавче провадження було завершено без проведення стягнень. 02.10.2018 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, однак стягнення не проводилися. Не бажання відповідача виконувати свої боргові зобов`язання призвели до матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Збитки завдані інфляцією за період з серпня 2015 року по жовтень включно 2018 року становлять 20943,00 грн., а три процента річних за період з 10.08.2015 року по 01.11.2018 року 4974,00 грн. Ухвалення судового рішення, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, тому позивач звернувся в суд для захисту своїх прав та інтересів.

Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2013 року у справі №127/14434/13-ц, яке набрало законної сили і є чинним,позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 51413,61 гривень, з яких: 5000,00 доларів США, що еквівалентно 39965,00 гривень основний борг, 432,33 доларів США, що еквівалентно 3455,61 гривень три відсотки річних, 1000 доларів США, що еквівалентно 7993,00 гривень договірна санкція, а також судовий збір в розмірі 514,13 гривень (а.с. 7-8).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 09.06.2009 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 кошти в розмірі 12000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 23.06.2009 року, про що написав власноруч розписку. В подальшому ОСОБА_2 частково повернув позивачу кошти в розмірі 7000,00 доларів США. На прохання відповідача, позивач надав йому відстрочення платежу на 1 місяць до 02.08.2010 року, що стверджується розпискою від 02.07.2010 року. В обумовлений в розписці строк відповідач свої обов`язки не виконав.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.07.2015 року у справі №127/14434/13-ц заяву ОСОБА_1 було задоволено та виправлено описку, допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2013 року та по всьому тексту рішення прізвище ім`я та по батькові відповідача вказати ОСОБА_2 (а.с. 9).

За вказаним судовим рішенням Вінницьким міським судом Вінницької області 12.02.2014 року видано виконачий лист № 127/14434/13-ц (а.с. 10).

02.10.2018 року відкрито виконавче провадження щодо виконання судового рішення у справі № 127/14434/13-ц, яке не виконано. На час розгляду цієї справи виконавчий лист перебуває на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, суд вважає, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення зазначених втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статі 625 ЦК України.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Суд погоджується з розрахунком, виконаним позивачем, згідно якого збитки завдані інфляцією за період з серпня 2015 року по жовтень включно 2018 року становлять 20 943,00 грн., а три процента річних за період з 10.08.2015 року по 01.11.2018 року 4974,00 грн.

Слід відзначити, що відповідальність за статтею 625 ЦК України настає, зокрема, за невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів у національній валюті, а тому до даної суми заборгованості підлягає застосування індексу інфляції.

Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо суми в розмірі 1200,00 грн. за підготовку позовної заяви, зазначеної в попередньому розрахунку, то вона задоволенню не підлягає, оскільки позивачем на підтвердження даних витрат не було надано жодного підтверджуючого доказу щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних ? задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25917,00 грн. (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень 00 коп.), що складається із суми нарахування індексу інфляції у розмірі 20943,00 грн. (двадцять тисяч дев`ятсот сорок трьох гривень 00 коп.) та трьох відсотків річних у розмірі 4974,00 грн. (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят чотири гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складений 15.05.2019 року.

Суддя: