РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/833/19

Провадження № 22-ц/4815/1055/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2019 року у складі судді Рижого О.А., ухвалене в м. Сарни Рівненської області о 14 год. 45 хв., відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони не проживають разом з червня 2018 року та не ведуть спільного господарства. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 січня 2019 року у справі №572/3409/18 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей. При цьому, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дітей у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України. Просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, які були понесені нею на утримання сина ОСОБА_5 , а саме 17 272 грн., на утримання доньки ОСОБА_6 3 616,96 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2019 року казаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 17 272 гривні та на дочку ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , в сумі 3 616 гривень 96 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) та обґрунтоване наявністю достовірних та належних доказів на підтвердження понесених позивачкою додаткових витрат на спільних з відповідачем дітей.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленими з порушенням норм матеріального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом проігноровано встановлений ст. 141 СК України принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей. Додає, що на підставі цієї норми додаткові витрати на спільних з позивачкою дітей повинні ділитися порівну між ним та позивачкою, але аж ніяк не стягуватися в повному обсязі з нього одного. У зв`язку з цим погоджується на стягнення додаткових витрат на сина ОСОБА_3 в сумі 8363 грн. та на дочку ОСОБА_4 в сумі 1808,48 грн., і саме такі суми просить стягнути на користь позивачки, змінивши при цьому рішення суду першої інстанції, а також розподілити судові витрати, стягнувши з нього 384,20 грн. судового збору.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Клесівською селищною радою Сарненського району Рівненської області 03.07.2001р., та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Клесівською селищною радою Сарненського району Рівненської області 01.12.2011р. (а.с. 7,8).

Судом також встановлено, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 січня 2019 року у справі №572/3409/18 стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 9-11).

Згідно статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Судом встановлено, що відповідно до договору №111/198-ФІТУ про підготовку фахівця від 01.08.2018р., укладеного між ОСОБА_1 та Київським університетом імені Бориса Грінченка (навчання сина сторін ОСОБА_3 ) встановлено суму оплати за перший рік (перший курс) 16 000,00 грн.

15 серпня 2018 року оплачено навчання за І семестр І курсу навчання в сумі 8 000,00 грн та комісії банку 40 грн.

28 серпня 2018 року сплачено 5400,00 грн та комісія банку 27,00 грн за проживання протягом І семестру в гуртожитку університету.

05 лютого 2019 року оплачено навчання за ІІ семестр І курсу навчання в сумі 8 000,00 грн. та комісія банку 40,00 грн, а також проживання за ІІ семестр І курсу навчання в сумі 5 400,00 грн та комісію банку 27,00 грн.

Окрім витрат на навчання сина ОСОБА_3 , позивачкою надано належні документальні докази на підтвердження понесених витрат на його лікування у стоматолога, проходження обстеження ТОВ Медична лабораторія «ДІЛА», які належним чином досліджені місцевим судом.

Загальна сума понесених позивачкою додаткових витрат на сина ОСОБА_3 становить 34 544 гривень.

Витрати позивачки на дочку ОСОБА_4 включають у себе витрати на медичні обстеження, придбання ліків, придбання ортопедичного взуття, одягу і в загальній сумі становлять 7233,92 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями та чеками про оплату, наявними у матеріалах справи.

Зазначені вити витрат на дітей підпадає під поняття додаткових витрат, передбачених ст. 185 СК України, положення яких стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Покликання апеляційної скарги на порушення місцевим судом принципу рівності обов`язків батьків по утриманню дитини, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, за частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Як зазначено у позовній заяві, сторони проживають окремо з червня 2018 року та не ведуть спільного господарства. Діти сторін проживають з матір`ю і саме вона несе основний тягар їхнього утримання. На утримання дітей відповідач сплачує аліменти за рішенням суду.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд враховує зазначені індивідуальні обставини, а також те, що поруч із загальним принципом рівності прав і обов`язків батьків щодо дітей норми статті 185 СК України є спеціальними до правовідносин, що складають предмет спору.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір додаткових витрат , які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує прав відповідача як платника.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.