Справа № 307/487/19
Провадження № 2/307/798/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради Тячівського району, третя особа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що у відповідності до договору дарування від 31.07.2017 р. він є власником земельної ділянки площею 0.2366 га., за кадастровим номером НОМЕР_1 , розташованої по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Право власності зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також у його користуванні на підставі договору оренди від 09.10.2018 р. перебуває земельна ділянка площею 0.2500 га., кадастровий номер НОМЕР_2 , розташована в урочищі «Затон», у смт. Солотвино, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, про що внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На вказаних земельних ділянках ним було збудовано об`єкт нерухомого майна майновий комплекс бази відпочинку загальною площею 1024.30 м.кв., що складається з наступних будівель і споруд: кафе з кімнатами відпочинку (літера Б), площею 476.10 м.кв., кухні (літера Г), площею 47.50 м.кв., бази відпочинку (літера Є), площею 476.10 м.кв., адміністративної будівлі (літера Ж), площею 24.60 м.кв., вбиральні (літера В), дроварні (літера Д), котельні (літера Е), насосної (літера З), КПП (літера И), басейну (№ 1), воріт (№ 2) та огорожі (№ 3).

Зазначений об`єкт нерухомого майна розташований по АДРЕСА_1 , на який 14.11.2018 р. Тячівським районний підприємством технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт.

Висновком про вартість об`єкта оцінки, складеним ТОВ «РІАЛТІ-О» встановлена ринкова вартість об`єкту нерухомого майна майнового комплексу бази відпочинку, розташованого у АДРЕСА_1 , на суму 1252022 грв.

Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво було вчинено без отримання у встановленому порядку дозволу на право проведення будівельних робіт.

Оскільки земельна ділянка площею 0.2366 га., за кадастровим номером НОМЕР_3 , та земельна ділянка площею 0.2500 га., за кадастровим номером НОМЕР_2 , на яких збудований майновий комплекс бази відпочинку, отримані ним у власність та в оренду у встановленому законодавством порядку, вважає, що право власності на побудований об`єкт нерухомого майна майновий комплекс бази відпочинку, може бути визнано за ним у судовому порядку на підставі ст. 376 ч. 3 ЦПК України.

Об`єкт нерухомого майна - майновий комплекс бази відпочинку, будувався ним на приватній та орендованій земельних ділянках за рахунок особистої праці та власних коштів, визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно не буде порушувати права інших осіб.

Про відсутність умов для введення в експлуатацію побудованого ним об`єкту нерухомого майна у порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» свідчить повідомлення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Закарпатської області від 27.12.2018 р.

Просить визнати за ним право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася. Надіслала суду листа в якому зазначила наступне. Механізм набуття права на виконання будівельних робіт та введення об`єктів в експлуатацію регламентовані Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт № 466 та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № 461. Зокрема, згідно п. 10 Порядку № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Порядком визначено окрему форму декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду. З наявного в матеріалах справи звіту технічного обстеження встановлено, що фактичний стан конструкції будівель, що є предметом розгляду, відповідає вимогам міцності та надійності для подальшої експлуатації їх за функціональним призначенням. Спірний об`єкт був предметом перевірки в грудні 2018 року в результаті якої встановлено, що дійсно має місце проведене будівництво без документів, що дають право на виконання будівельних робіт. Інших порушень містобудівного законодавства (зокрема істотних, таких що можуть перешкоджати існуванню об`єкта будівництва чи порушувати права третіх осіб) враховуючи складені матеріали, під час перевірки не встановлено. Просить розглядати справу в її відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 31.07.2017 р. ОСОБА_1 отримав у дар земельну ділянку розміром 0.2366 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером НОМЕР_3 , про що 31.07.2017 р. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

09.10.2018 р. між Солотвинською селищною радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, предметом якої є земельна ділянка загальною площею 0.2500 га., за кадастровим номером НОМЕР_2 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться у смт АДРЕСА_2 , строком на 49 років. Відомості про речові права ОСОБА_1 були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На вказаних земельних ділянках позивач самочинно спорудив об`єкт нерухомого майна майновий комплекс бази відпочинку загальною площею 1024.30 м.кв.

14.11.2018 р. Тячівським РПТІ на ім`я ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на майновий комплекс бази відпочинку АДРЕСА_1 " АДРЕСА_3 по вулиці Озерній, у смт. Солотвино.

Із звіту технічного обстеження вищевказаного майнового комплексу вбачається, що технічний стан конструкції та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільній). Фактичний стан конструкцій будівель майнового комплексу бази відпочинку (кафе з кімнатами відпочинку літер Б, кухні літер Г, база відпочинку літер Є, адмінбудівля літер Ж) в АДРЕСА_1 , задовольняє вимогам міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будівель за їх функціональним призначенням, як будівлі майнового комплексу бази відпочинку (кафе з кімнатами відпочинку літер Б, кухня літер Г, база відпочинку літер Є, адмінбудівля Ж).

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки майнового комплексу бази відпочинку загальною площею 1024.3 м.кв., за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 11.12.2018 р. становить 1252022 грв.

Із листа начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 27.12.2018 р. убачається, що ОСОБА_1 здійснив будівництво майнового комплексу в АДРЕСА_1 , без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, а саме: без розробленої та затвердженої проектної документації, зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт або поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками СС1 і тому йому буде відмовлено у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Пропонує визнати за ним право власності на збудований об`єкт на підставі рішення суду та подати декларацію про готовність до експлуатації згідно встановленого Порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 331 ЦК ч.ч. 1 та 2 України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 375 ч. 3 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Статтею 376 ч. 1 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ст. 376 ч. 5 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пунктами 3 та 4 постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30.03.2012 р. звернуто увагу судів, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об`єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19З К,Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1,7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Відповідно до п. 12 цієї ж постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. В матеріалах справи достатньо доказів, які дають підстави задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судом враховується, що будівлі відповідають будівельним нормам і правилам, права та інтереси третіх осіб не порушуються, Державна архітектурно-будівельна інспекція відмовила позивачу у реєстрації декларації та запропонувала визнати право власності на самочинно споруджений об`єкт нерухомого майна (а.с.47) у судовому порядку виходячи з того, що для введення об`єкта в експлуатацію він, - ОСОБА_1 -, буде зобов`язаний подати окрему форму декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого майна.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 375, 376 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_4 , власником об`єкту нерухомого майна майнового комплексу бази відпочинку загальною площею 1024.30 м.кв., що складається з наступних будівель і споруд: кафе з кімнатами відпочинку (літера Б), площею 476.10 м.кв., кухні (літера Г), площею 47.50 м.кв., бази відпочинку (літера Є), площею 476.10 м.кв., адміністративної будівлі (літера Ж), площею 24.60 м.кв., вбиральні (літера В), дроварня (літера Д), котельня (літера Е), насосна (літера З), КПП (літера И), басейн (№ 1), ворота (№ 2), огорожа (№ 3), розташованого по АДРЕСА_2 .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 12.07.2019 року.

Головуючий: Гримут В.І.