№2/200/4158/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року. Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Томаш В.І. розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі відділу формування та ведення реєстру територіальної громади «про усунення перешкод в користуванні майном»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін.

Відповідачеві було запропоновано надати відзив на позов, але від нього відзиву на позов не надано.

Третій особі - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі відділу формування та ведення реєстру територіальної громади було запропоновано надати відзив на позов, але відзиву на позов не надано.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суддя приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.2005 р., виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С., реєстраційний номер 707, позивачу та його малолітній дочці - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві спільної часткової власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 Державна реєстрація права власності на вказане домоволодіння проведена 25.07.2016 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно довідки виданої начальником квартального комітету №18 від 29.10.2018 року у будинку АДРЕСА_1 також зареєстрована відповідачка ОСОБА_3.

Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Судом встановлено, що відповідачка з 2002 року зареєстрована у вищезазначеному домоволодінні, однак фактично там не проживає, не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів і позивач не бажає, щоб відповідачка значилася зареєстрованою в його будинку. Своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідачка чинить позивачу, як власнику, перешкоди в користуванні власністю та розпорядженні нею.

Згідно ст. 391 ЦК України, позивач як власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до Конституції України та ст. 221 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідачка, більше як один рік відсутня за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим приміщенням не було, підстав для збереження за відповідачкою житлового приміщення, передбачених ст. 71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідачки у будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житлом.

Крім того, в силу вимог ст.ст. 15, 141 ЦПК України, із відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 76, 81, 141, 259, 260-263, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі відділу формування та ведення реєстру територіальної громади «про усунення перешкод в користуванні майном» - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя

Бабушкінського районного

Суду м. Дніпропетровська В.І. Томаш