ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/4474/18

Провадження № 22-ц/818/698/19

22 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2018 року (суддя - Довготько Т.М.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб з ОСОБА_2

В обґрунтування пред'явлених вимог посилається на те, що 23.11.2003 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис №173. Від шлюбу мають дітей - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння. На теперішній час сім'я фактично розпалася, шлюбні відносини не підтримують, ведуть окреме господарство.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні просив задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволені відмовити, оскільки бажає зберегти сім'ю.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.09.2018 року, сторонам у справі надавався строк для примирення терміном на один місяць.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання 11.10.2018 року зазначила, що вони з відповідачем не примирилися, просила позов задовольнити.

В судове засідання призначене на 11.10.2018 року ОСОБА_2 не з'явився.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Постановлено розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 22.11.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 173.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та надати відповідачу можливість здійснити своє право на захист шляхом призначення справи до нового розгляду з іншим складом суддів.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом було відкрито провадження у справі з порушенням правил підсудності; питання про стягнення аліментів та про розірвання шлюбу повинні вирішуватись одночасно, в той час як рішення про розірвання шлюбу було прийнято після розгляду справи про стягнення з нього аліментів на утримання дітей; справу було розглянуто за його відсутності, незважаючи на подання ним клопотання про перенесення судового засідання.

Правом на подання відзиву ОСОБА_1 не скористалась.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння, сторони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, за наданий час судом сторони не примирилися, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що 22.11.2003 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис №173, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим 05.04.2013 року /а.с.5/

Від шлюбу мають дітей - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.3,4/.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз'яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Судом першої інстанції надавався час на примирення сторонам, проте сторони не примирилися, позивач заперечувала проти збереження сім'ї з відповідачем.

Отже, встановивши, що фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї не має тимчасового характеру, шлюб між сторонами фактично носить формальний характер, і тому подальше спільне життя є неможливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Судом вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім'ї є неможливим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.02.2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко