Справа № 188/1125/19
Провадження № 2/188/479/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Олійник В.С.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у зв`язку з наступним.

Спірне спадкове майно складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд (згідно технічного паспорту БТІ), розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно висновку про грошову оцінку даного майна, його ринкова вартість станом на 07.06.2019 р., складає 69 881,00 грн.

Спірний житловий будинок був збудований спадкодавцем (чоловіком позивачки та батьком відповідача) - ОСОБА_3 у 1989 році (згідно техпаспорту БТІ). У даному будинку спадкодавець прожив до смерті.

Факт родинного зв`язку між спадкодавцем та позивачем підтверджується копією свідоцтва про шлюб позивача серії НОМЕР_1 , виданого 20.08.1988 р.

Родинний зв`язок відповідача зі спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.03.1989 р.

Згідно даних погосподарського обліку Дмитрівської сільської ради власником (головою домогосподарства) спірного житлового будинку і всього домоволодіння є ОСОБА_3 , що підтверджується копією довідки Дмитрівської сільської ради від 04.06.2019 р., №745.

Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради від 04.06.2019 р., №744, при спірному житловому будинку числяться земельні ділянки 0,25 га., - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,22 га., - для ведення особистого селянського господарства, які за життя не були приватизовані спадкодавцем.

Довідкою КП Павлоградське МБТІ від 28.09.2018 р., підтверджено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2019 року право власності на будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано. Також вказаною інформацією підтверджується, що право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 не було зареєстровано.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_3 від 07.09.2015 р.

За життя спадкодавець - ОСОБА_3 заповіту не складав, що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради від 27.08.2018 р., №1261.

Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 27.08.2018 р., №1260, на дату смерті разом зі спадкодавцем - ОСОБА_3 була зареєстрована його дружина - ОСОБА_1 (позивачка) та його син - ОСОБА_2 (відповідач).

Відповідач, хоча й був зареєстрований на дату смерті зі спадкодавцем, але до нотаріуса з питання прийняття спадщини не звертався та звертатися не буде, жодних претензій з приводу спадкового майна не має, що він особисто підтвердить у судовому процесі.

20.09.2018 року позивач звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, але нотаріус своєю постановою від 20.09.2018 р., відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа на це майно.

Також нотаріус у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії роз`яснив позивачці про необхідність звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно.

Пунктом 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, позивачка спадщину після смерті спадкодавця прийняла, але не може належно розпоряджатися даним майном у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та неможливості їх оформлення через органи нотаріату.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р., № 24-753/0/4-13 передбачено наступне:

«Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо».

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно з ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, відповідачем по даній справі має виступати саме Дмитрівська сільська рада, на території якої розташоване зазначене у даному позові майно.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по даній справі складає 768,40 грн., = 69881,00 грн., Х 1% (ставка судового збору), але не менше 0,4 Х 1921 грн. (розмір прожиткового мінімуму на 1 працездатну особу станом на 01.01.2019 р.).

Позивачка підтверджує, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж Відповідача (Відповідачів) з тим самим предметом спору та з тих самих підстав.

З заявами про забезпечення позову та доказів до пред`явлення даної позовної заяви Позивачка до суду не зверталася. Заходи досудового врегулювання спору Позивачкою не проводилися. Оригінали доказів, що додаються до цього позову, перебувають у позивачки та відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 263-264 ЦПК України, просить суд :

1) Прийняти до розгляду дану позовну заяву та відкрити провадження у справі.

2) Прийняти рішення, яким визнати за гр. ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ), як спадкоємцем за законом, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами.

3) Витрати по сплаті судового збору залишити за Позивачем.

Сторони в судове засідання не з"явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує . Відповідач позов визнає , надав суду свій відзив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав .

Судом встановлено , 03.09.2015 р. в с. Бажани Петропавлівського району Дніпропетровської області у віці 53 роки помер ОСОБА_3 ( копія свідоцтва серії НОМЕР_3 ).

Факт перебування позивача з померлим ОСОБА_3 у шлюбних відносинах підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу , виданого 20.08.1988 р. Покровським районним відділом ЗАГС Дніпропетровської області. Також даний факт підтверджується відміткою у паспорті позивача.

Крім того , факт родинних відносин між позивачем та відповідачем підтверджується копією про народження відповідача , серії НОМЕР_5 , виданого 21.03.1989 р. Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Згідно довідки КП Павлоградського МБТІ від 28.09..2018 р. вбачається , що право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Загальна площа будинку - 55.6 кв. м. , житлова площа - 20.4 кв. м. . Домоволодіння складається з житлового будинку - «А» , прибудови до будинку-«а» , тамбуру «а1» , недобудованої літньої кухні «В» , сараю-«Г»., - гаражу «Д» , - сараю «Е» , недобудованого сараю -«Ж» , убиральні -«З» , сараю-«І» , сараю -«Л», трубчатого колодязя № 1 , огорожі № 2-5 .

Згідно даних технічного паспорта , виготовленого КП « Павлоградське МБТІ від 28.09.2018 р. на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок АДРЕСА_1 замовником на даний будинок є ОСОБА_3 .

Довідками Дмитрівської сільської ради від 27.08.2018 р. №№1260, 1261 вбачається , що ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 .

Згідно постанови державного нотаріуса від 20.09.2018 р. вбачається , що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 в зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок.

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження , що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК України, який діяв на час здійснення будівництва будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок , причому, глава 10 «Особиста власність» цього Кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"язковою державною реєстрацією.

Крім того, відповідно до п.6 ч.2 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР» затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року передбачалося, що державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. В сільській місцевості оформлення будинків здійснювалося шляхом запису у погосподарській книзі сільської ради після закінчення будівництва. Тобто, Інструкцією не встановлювався обовязок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

Крім того , згідно п. п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Враховуючи вище зазначені норми права відмова нотаріуса є правомірною та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, або якщо первинна реєстрація нерухомого майна не була проведена, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності не визнається нотаріусом в зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документа на житловий будинок із господарчими спорудами, що і призвело до подання цього позову до суду.

Як встановлено судом у спадкодавця з позивачем на праві спільної сумісної власності знаходиться спірний житловий будинок і який знаходиться на земельній ділянці, відведеної саме для цієї мети, що підтверджується дослідженими доказами, а оскільки фактичний співвласник будинку помер, позивач , в порядку правонаступництва, що виникає із права успадкування, має право ставити питання про визнання права власності на даний будинок, оскільки , як було вищезазначено , хоча будинок і мається в наявності, однак відсутні на нього будь-які правовстановлюючі документи.

Беручи до уваги те, що вказаний будинок був збудований на земельній ділянці, якою правомірно користується спадкодавець і її цільове призначення із будівництвом не змінилося та не були порушені права територіальної громади чи окремих громадян, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

В своєму відзиві на позовну заяву відповідач викладає фактичні обставини справи і дані обставини є аналогічними до вищезазначеного . Факт родинних відносин з позивачем та померлим ОСОБА_3 не оспорює . Права на обов`язкову частку він не мав , так як на день смерті батька був працездатним . До спадкового майна ніяких претензій не має. Тобто з тексту даного документа вбачається , що він позов визнає.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач надаала достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтувала свій позов.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. ст 4,12, 23,76-82, 136, 247, 265 ЦПК України, ст.ст.328,392 , 1268 ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити. ,

Визнати за гр. ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ), як спадкоємцем за законом право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами.

У порядку ст. 136 ЦПК України звільнити відповідача від сплати судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. П. Полубан