Справа № 462/994/18 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2542/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Львів

Справа № 462/994/18

Провадження № 22-ц/811/2542/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 вересня 2018 року у складі судді Гедз Б.М.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Граніт», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до Львівського комунального підприємства ?Граніт?, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, з урахуванням зменшених позовних вимог, просить стягнути з ЛКП «Граніт» на його користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 100 198,00 грн., а з ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також стягнути з відповідачів солідарно на його користь 7 433,26 грн. судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.12.2017 року у м. Львові о 10.30 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи трактором колісним ХТЗ-3512, д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на належний йому на праві власності автомобіль НОМЕР_2, який був припаркований по вул. Князя Святослава, 5 у м. Львові. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав ряд пошкоджень. Відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 29.01.2018 року водія ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно звіту № 2257/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 27.12.17 р. вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_2 складає 102 726,24 грн. Разом з тим, 14.03.2018 року було завершено ремонт його автомобіля та вартість відновлювального ремонту виявилась меншою та склала 100 198,00 грн., враховуючи наведене вважає, що вказана сума підлягає стягненню з ЛКП «Граніт», яке є власником джерела підвищеної небезпеки - трактора колісного ХТЗ-3512, д.н.з. НОМЕР_1. Крім того, зазначив, що незаконними діями ОСОБА_4 йому завдано моральну шкоду, яка полягає у погіршенні стану здоров'я, він змушений був відмовитися від запланованої подорожі до Сполучених Штатів Америки, через пошкодження не міг користуватися своїм транспортним засобом. Моральну шкоду оцінює в 10 000,00 грн. і просить стягнути її з відповідача ОСОБА_4

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 20.03.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони (а.с. 129).

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 27 вересня 2018 року в позові ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства ?Граніт? про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. (п?ять тисяч гривень).

В решті заявлених позовних вимог до ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 716,63 грн. ( три тисячі сімсот шістнадцять гривень 63 коп.).

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Зазначає, що формальний підхід Залізничного районного суду м. Львова до розгляду справи, призвів до неправильного з'ясування фактичних обставин справи.

Наявні в матеріалах справи докази: протоколи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності (зазначено місце роботи ЛКП «Граніт», відповідь управління ПФУ в Залізничному районі м. Львова (відсутність інформації по страховим внескам за угодою від 14.12.17 p., натомість наявні за угодою від 18.01.18 p.), відповідь УПП м. Львова (про складання адмінпротоколу 04.12.17 р. - дата за межами ЦПУ від 14.12.17 p.), письмові пояснення та відзив на позов ОСОБА_5, ЛКП «Граніт», відповідно, свідчать про наявність між ЛКП «Граніт» та ОСОБА_4 фактичних трудових відносин. Пояснення директора ЛКП «Граніт», надані 16.12.17 р. (страховка наявна на дату складання пояснень), відповідь ЛКП «Граніт» на адвокатський запит та на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06.08.18 р. (не надано інформації, яка витребувана, надано дві різні копії договору добровільно страхування наземного транспорту), відповідь ПАТ «HACK «Оранта» ( не надано інформацію/витяг з журналу реєстрації договору добровільного страхування наземного транспорту) свідчать про небажання надавати достовірну інформацію щодо фактичних обставин справи та ймовірну фальсифікацію даних.

Підтвердженням правової позиції позивача щодо формального підходу суду до розгляду справи слугує також факт того, що хоча ухвалою суду від 06.08.18 р. і витребувано інформацію і докази, однак не вжито заходів для фактичного одержання витребуваних доказів, що не дало можливість з'ясувати всі обставини справи.

Вказує, що ЛКП «Граніт» будучи власником та/чи роботодавцем, та /замовником послуг, та /чи особою що сприяла неправомірному заволодінню джерелом підвищеної небезпеки, яким завдано шкоду потерпілому, має відшкодувати завдануДТП шкоду, однак рішенням звільнено відповідача від обов`язку нести відповідальність за завдану шкоду.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ЛКП «Граніт» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ОСОБА_2 до ЛКП «Граніт».

Стягнути з ЛКП «Граніт» на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 100198 грн, стягнути з відповідачів судові витрати.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди не оскаржується тому на підставі ст.. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається.

Колегія суддів вважає що оскаржуване судове рішення Залізничного районного суду м. Львова не відповідає зазначеним вимогам. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» визначено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов'язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Поряд із цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (див. рішення у справі «Walchli v. France», заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України», заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне відхилити клопотання про витребування доказів.

Судом встановлено, що 16.12.2017 року о 10.30 год. ОСОБА_4, керуючи трактором колісним ХТЗ-3512, д.н.з. НОМЕР_1 без посвідчення та реєстраційних документів на транспортний засіб здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_2, який був припаркований по вул. Князя Святослава, 5 у м.Львові, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №163465 від 16.12.2017 року (а.с. 59) та постановою про накладення адміністративного стягнення серія БР №056250 у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с. 64).

Допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 в суді першої інстанції підтвердили вказані обставини, зокрема свідок ОСОБА_6 зазначив, що 16.12.2017 року почув удар і побачив як трактор підпер автомобіль марки «Інфініті», при цьому, спрацювала сигналізація. Водій трактора був в стані алкогольного сп'яніння, одягнутий в куртку ЛКП. У нього не склалося враження, що він прибирав сніг, а лише їздив по території. Після цього, були викликані працівники поліції, які склали відносно ОСОБА_4 протокол. Свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживає з позивачем, у суботу, 16.12.2017 року близько 10.00 год. почула як спрацювала сигналізація, а через кілька хвилин їм зателефонував сусід і повідомив, що в їх автомобіль в'їхав трактор. Спершу на вулицю вибіг позивач, а вона - за ним, побачила пошкодження автомобіля. Водій трактора ледь тримався на ногах, був у формі ЛКП і говорив, що його попросили прибрати сніг. В подальшому прибули працівники поліції і вона була свідком проходження ОСОБА_4 огляду на стан алкогольного сп'яніння, прилад «Драгер» показав результат близько 3 проміле. Позивач поніс значні витрати на ремонт автомобіля і поніс моральні переживання через пошкодження автомобіля.

Відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень в дохід держави (а.с.6).

За нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до звіту № 2257/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 27 грудня 2017 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «INFINITI FX 30D», реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 109 958,73 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини (а.с.71-84).

Разом з тим, згідно рахунку-фактури №9 від 27.02.2018 року вартість ремонту автомобіля НОМЕР_4 склала 100 198,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № 6 від 14 березня 2018 року та квитанціями до прибуткового касового ордера №2 від 27.02.2018р. та № 3 від 14.03.2018 р. прийнятими від ОСОБА_2 (а.с. 133-134).

З матеріалів справи вбачається, що трактор колісний ХТЗ-3512 д.н.з. НОМЕР_1 є власністю ЛКП «Граніт» і перебуває на його балансі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини та відповіддю директора ЛКП «Граніт» від 03.01.2018 року (а.с. 25, 26).

Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №1244327, де забезпеченим ТЗ є ХТЗ-3512 д.н.з. НОМЕР_1 було укладено 19.12.2017 року, а на день ДТП такий договір був відсутній (а.с. 204).

Матеріалами справи підтверджується, що водій ОСОБА_4 не був штатним працівником ЛКП «Граніт», а працював водієм трактора за цивільно-правовим договором № 21 від 14.12.2017 року (а.с. 28).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору зазначено, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати такі роботи (надати послуги) тракториста, відгортання снігу по території ЛКП в строк з 14.12.2017 р. до 29.12.2017 р. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації уповноважений ним орган чи фізичка особа зобов'язується виплачувати працівникові плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Здійснивши аналіз матеріалів справи та положень чинного законодавства України, можна дійти до висновку, що у даному випадку наявна необхідність частково задоволити апеляційну скаргу та частково скасувати рішення першої інстанції із визначенням частки відповідачів у виплаті потерпілому відшкодування, з огляду на викладене.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги , що апелянт доводить необхідність застосування одного із трьох законодавчих положень: ч. 1 ст. 1172 ЦК України - у випадку наявності трудових відносин: ч. 2 ст. 1172 ЦК України - у випадку наявності відносин цивільно-правового характеру;ч. 4 ст. 1187 ЦК України - у випадку неправомірного заволодіння транспортним засобом, що сприяла недбалість її власника.

Щодо можливості застосування ч. 1 ст. 1172 ЦК України:

За положеннями частини першої 1187 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою.

Це один з випадків, коли суб'єктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов'язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.

У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов'язків.

Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов'язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Правовий зв'язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.

Деліктні зобов'язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача - юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювана шкоди - працівника, який пов'язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов'язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов'язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов'язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов'язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов'язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).

Юридична або фізична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, зокрема трудовим законодавством.

Причинно-наслідковий зв'язок у цьому виді деліктних зобов'язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те. що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов'язків.До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 22.06.2017 року у справі № 638/11853/15-ц.

Як встановлено судом,що між ЛКП «Граніт» та ОСОБА_4 відсутні трудові відносини, а відтак ч. 1 ст. 1172 ЦК України не підлягає до застосування.

Щодо можливості застосування ч. 2 ст .1172 ЦК України:

Судом було визначено, що за своїм змістом вказана трудова угода не є трудовим договором, а є цивільно-правовою угодою.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України унормовано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє механізмом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.В силу статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків; замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, яка викладена в постанові від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14.

З огляду на вищевикладене, обов'язок покладається саме на замовника робіт, при виконанні яких було потерпілому завдано матеріальні збитки, та як власника джерела підвищеної небезпеки, яким було завдано збитків.До аналогічного правового висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 20.09.2017 року у справі № 910/20388/16.

Як вбачається із матеріалів справи, між ЛКП «Граніт» та ОСОБА_4 наявний укладений цивільно-правовий договір, однак у день ДТП ОСОБА_4 самовільно взяв тракгор та виїхав на проїжджу частину, а не на виконання обов'язків, взятих за цивільно-правовим договором, а відтак ч. 2 ст. 1172 ЦК України не підлягає до застосування.Щодо можливості застосування ч. 4 ст. 1187 ЦК України:Відповідно до частини четвертої статті 1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.Таким чином, особи, які вчинили вказані протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об'єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК).

Отже, для застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 1187 ЦК України необхідно встановити, що особа, яка фактично користувалася транспортним засобом під час завдання шкоди, заволоділа ним неправомірно та. що цьому сприяла недбалість власника транспортного засобу.

У відзиві ЛКП «Граніт» зазначив, що ключі від трактора ОСОБА_4 було видано для перевірки технічного стану трактора, а не виїзду на проїжджу частину, а відтак колегія суддів вважає, що ЛКП «Граніт» не забезпечив належного контролю за використанням автомобіля, не вжив заходів для запобігання аварійності, тому повинен нести цивільно-правову відповідальність.

До аналогічних правових висновків Верховного Суду у постанові від 09.07.2018 року у справі № 712/6158/16-ц.

Таким чином, у випадку якщо дії ОСОБА_4 виразилися у тому, що останній, використовуючи належний ЛКП «Граніт» трактор вчинив наїзд на автомобіль позивача, що стало можливим внаслідок неналежного контролю за зберіганням та використанням вказаного трактора його власником - ЛКП «Граніт», чим ОСОБА_2 завдано майнової шкоди, розмір якої підтверджується належними та допустимими доказами і відповідачами не спростовано, слід дійти до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 02.04.2018 року у справі № 621/1313/16-ц.

Таким чином, на підставі вшцевикладеного та з врахуванням зазначеної судової практики, колегія суддів приходить до висновку, що за наявних обставин справи підлягають до застосування положення ч. 4 ст. 1187 ЦК України.

Відтак, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та визначити частки ЛКГІ «Граніту» га ОСОБА_4 у виплаті потерпілому відшкодування.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду лодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган злади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обгрунтування своїх рішень Ще одне призначення збгрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року в справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahalv. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав лодини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом

Відповідно до ч.І ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, становленим законом, який ... встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього римінального обвинувачення».

Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З огляду на вищезазначені положення законодавства, а також беззаперечний факт спричинення позивачу майнової шкоди шляхом знищення майна колегія суддів дійшла висновку про наявність права на відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки ЛКП «Граніт» та ОСОБА_4

Однак позивачем не заявлено позовних вимог до ОСОБА_4 щодо відшкодування шкоди.

Відтак встановивши, що діями ОСОБА_4, які виразилися у тому, що останній 16 грудня 2017 року, використовуючи належний ЛКП «Граніт» трактор колісний ХТЗ-3512, д.н.з. НОМЕР_1 вчинив ДТП, що стало можливим внаслідок неналежного контролю за зберіганням та використанням вказаного трактора його власником - ЛКП «Граніт» , чим позивачу завдано майнової шкоди, розмір якої підтверджується належними та допустимими доказами і відповідачами не спростовано, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Колегія суддів дослідивши належним чином наявні у справі докази та з урахуванням обставин, що мають істотне значення, зокрема ступеня вини особи, яка завдала шкоду, і власника джерела підвищеної небезпеки, визначено їх частки у виплаті потерпілому відшкодування, дійшла висновку, що підлягає відшкодуванню шкоди у розмірі 60 % з ЛКП «Граніт» у користь позивача , що становить 60 118 грн 80 коп.

Колегія суддів враховуючи вимоги ст..141ЦПК України вважає, що з відповідача ЛКП «Граніт» слід стягнути судові витрати в користь позивача ОСОБА_2 3 716,63 грн.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Граніт» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат та постановити нове судове рішення в тій частині .

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Граніт» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково .

Стягнути з Львівського коммунального підприємства «Граніт» ,р/р 7135 у Львівському ОУ Ощадбанк,МФО 325796, адреса вул.Бортнянського,17 м. Львів,79039 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, паспорт серії НОМЕР_6, виданий 20.08.2004 р. Залізничним РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2 завдану щкоду в розмірі 60% , що становить 60 118 гривень 80 копійок та судові витрати в розмірі 3 716,63 грн. ( три тисячі сімсот шістнадцять гривень 63 коп.).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді