П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 241/690/18

Номер провадження 22ц/804/511/19

Донецький апеляційний суд в складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Мелекінська сільська рада Мангушського району Донецької області

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2018 року, у складі судді Федотової В.М., повний текст рішення складено 19 листопада 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3

до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області

про визнання протиправної бездіяльності, визнання права власності на земельну ділянку,

В с т а н о в и в:

В травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області (далі - Мелекінська сільська рада), уточнивши позовні вимоги, просила визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивачу для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0075 га, розташованої по АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на дану земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0075 га. Також просила вирішити питання про понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрат на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 8000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 03 червня 2016 року Мелекінська сільська рада прийняла рішення №7/6-198 «Про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам». На підставі даного рішення було розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для будівництва індивідуального гаражу за адресою АДРЕСА_1

Згідно висновку головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 19 травня 2017 року №1451/82-17 «Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та висновку відділу містобудування, архітектури та з питань житлово-комунального господарства Мангушської райдержадміністрації «До проекту землеустрою» від 19 грудня 2016 року №151 погоджено проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки за вказаною адресою під будівництво індивідуального гаражу.

19 червня 2017 року вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі. 31 липня 2017 року позивач звернулась до Мелекінської сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність для будівництва індивідуального гаражу, а також надання нової поштової адреси. Дане питання було винесено на розгляд сесії Мелекінської сільської ради від 31 серпня 2017 року, на якій прийнято рішення №7/23-712 відтермінувати до наступної сесії затвердження вищезгаданого проекту землеустрою.

На пленарному засіданні 24 сесії Мелекінської сільської ради дане питання знов поставлене на голосування, але рішення прийнято не було. На її звернення щодо результату розгляду її заяви відповідач рекомендував звернутись до суду.

26 лютого 2018 року позивач звернулась у Донецький окружний адміністративний суд до відповідача з адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання прийняти рішення. У відкритті провадження їй відмовлено у зв'язку з тим, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач вважає, що відповідач своєю бездіяльністю, яке виразилась у неприйнятті рішення про затвердження проекту земельної ділянки та надання її власність, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, чим порушив її право на набуття у власність земельної ділянки із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування, яке гарантоване ст.ст. 14, 24 Конституції України та положення ст.ст. 78, 81, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 до Мелекінської сільської ради про визнання протиправною бездіяльність Мелекінської сільської ради в частині неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, стягнення судових витрат задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Мелекінської сільської ради в частині неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_3 для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0075 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0075га, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Стягнуто з Мелекінської сільської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані з розглядом справи в загальній сумі 11 924 гривні 80 копійок.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач Мелекінська сільська рада, в особі її представника Алдошиної Т.Г., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Зокрема зазначив, що судом не звернуто увагу на те, що заява ОСОБА_3 про надання земельної ділянки у власність неодноразово розглядалась на пленарних засіданнях сільської ради, тому відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача.

Також вказує, що на пленарному засіданні 24 сесії Мелекінської сільської ради питання про розгляд заяви ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність було поставлено на голосування з проектом позитивного висновку, але рішення не було прийнято у зв'язку з відсутністю необхідної кількості позитивних голосів від загальної складу депутатів Мелекінської сільської ради. Після обговорення питання про виділення земельної ділянки ОСОБА_3 та підрахування голосів - рішення не прийнято, так як «за» проект рішення щодо виділення земельної ділянки проголосувало тільки 3 депутати, «проти» - 3, «утрималось» - 4 з 10 присутніх на сесії депутатів.

Зазначає, що депутати сільської ради не прийняли позитивного рішення у зв'язку з тим, що отримано колективне звернення мешканців с.Білосарайська Коса, в якому містилось прохання про заборону виділення земельної ділянки ОСОБА_3 в зазначеному місці, обґрунтоване тим, що земельна ділянка є земельною ділянкою загального користування.

Крім того, визнавши право власності на земельну ділянку за ОСОБА_3, судом порушено положення п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської ради та ч.1 ст.122 ЗК України, згідно з якою сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, привласнив повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки .

Відповідно до положень ст. 360 ЦПК України позивачем на адресу апеляційного суду подано відзив. В обґрунтування своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо оцінки змісту подання на затвердження документації, а зобов'язані діяти у відповідності до нормативного припису, визначеного ч. 9 ст.118 ЗК України, тому відповідач фактично зобов'язаний був затвердити поданий проект землеустрою. Вказує, що відповідачем порушено її конституційне право на отримання у власність конкретної земельної ділянки, яке підлягає судовому захисту, шляхом визнання права, передбаченим п.а) ч. 3 ст. 152 ЗК України. Звернення мешканців с. Білосарайська Коса вважає необґрунтованим, документально не підтвердженим.

В судовому засіданні позивач надала пояснення, аналогічні поясненням наведеним у відзиві на апеляційну скаргу, пояснив, що бездіяльність відповідача полягає у тому, що ним не було прийнято рішення про затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянку для будівництва гаражу та передачу вказаної ділянки їй у власність, оскільки відповідно до положень ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідач повинен був у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняти рішення про його затвердження та надати у її власність земельну ділянку. Вважає, що відповідач залишив її заяву без розгляду та вона має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею власності на земельну ділянку.

Представник відповідача - Алдошина Т.Г. в апеляційному суді пояснила, що питання про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаражу та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 було винесене на пленарне засідання 23 сесії Мелекінської сільської ради з позитивним проектом, але рішення не було прийнято, оскільки при голосуванні не достатньо було голосів для прийняття позитивного рішення. Наприкінці сесії повторно було поставлено питання на голосування з пропозицією відтермінувати рішення до наступної сесії. На наступній сесії питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 знову поставлено на голосування з проектом позитивного висновку, але рішення не було прийнято, оскільки після обговорення, голоси депутатів розділилися та їх не було достатньо для прийняття рішення. ОСОБА_3 була присутня на пленарному засіданні 24 сесії Мелекінської ради, приймала участь в обговоренні цього питання і знала про результат голосування. Оскільки заява останньої розглянута на вказаній сесії та за наслідками голосування, не було прийнято рішення, підстав для розгляду цього питання на наступній сесії не було, а від позивача іншої заяв не надійшло. Вважає, що відповідачем не допущено бездіяльності, оскільки рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність позивачу не було прийнято за наслідками голосування депутатів, які наділені правом голосування.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача Мелекінської сільської ради - Алдошиної Т.Г., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, заперечення проти апеляційної скарги позивача ОСОБА_3, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - Мелекінська сільська рада не дотрималась вимог ст.118 ЗК України і в двотижневий строк не розглянула звернення ОСОБА_3, не ухвалила вмотивованого рішення, що є суттєвим порушенням вимог земельного законодавства.

При ухваленні рішення суд не прийняв до уваги посилання відповідача на звернення громадян селища, як на підставу не своєчасного розгляду звернення позивача, оскільки з часу звернення громадян і до часу звернення позивача до суду із позовом пройшло більше року. Суд також виходив з того, що відповідачем не надано підтвердження того, що депутатами здійснено перевірку обґрунтованості вказаного звернення з долученням відповідних спеціалістів для вирішення питання розташування автостанції чи зупинки.

Суд виходив з того, що відповідач не довів, що ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_1 раніше виділено під забудову автостанції чи розташування зупинки автобусного транспорту, та не підтверджено генеральним планом населеного пункту, проектами розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі.

Суд прийшов до висновку, що заява позивача ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу не була розглянута відповідачем у двотижневий строк, у зв'язку з чим, позивач має право, передбачене ч.10 ст.118 ЗК України, на оскарження вказаних дій у суді. Враховуючи положення ст.16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, суд дійшов висновку, що позивачем вибрано вірний спосіб захисту свого права.

З такими висновками апеляційний суд не може погодитись виходячи з наступних підстав.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно витягу з рішення Мелекінської сільської ради від 03 червня 2016 року № 7/6-198 «Про надання згоди на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам» - ОСОБА_3 надано згоду на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0075 га для будівництва індивідуального гаражу у АДРЕСА_1 із земель житлової та громадянської забудови (а.с.7).

31 липня 2017 року позивач звернулась з заявою до голови Мелекінської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу, передачу їй у приватну власність та надання земельній ділянці нової поштової адреси (а.с.34).

До заяви додано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність разом з графічними додатками, витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, висновок до проекту землеустрою від 19 грудня 2016 року № 151, акт прийомки - передачі межових знаків та зберігання від 21 жовтня 2016 року, акт про встановлення меж землекористування між земельними ділянками від 23 жовтня 2015 року підписаний головою земельної комісії, членом земельної комісії, представником фізичної особи, спеціалістом юрисконсультом Мелекінської сільської ради (а.с. 8-33).

Рішенням Мелекінської сільської ради від 31 серпня 2017 року № 7/23-712 вирішено відтермінувати до наступної сесії затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0075 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1, та передачі її у приватну власність ОСОБА_3 (а.с.35)

14 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась з листом до голови Мелекінської сільської ради, в якому просила надати інформацію стосовно її заяви про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність (а.с.36).

Листом від 28 грудня 2017 року № 914 відповідач відповів, що під час сесії Мелекінської сільської ради розглянуто питання ОСОБА_3, але рішення не прийнято за результатами голосування, наприкінці сесії знову питання поставлено на голосування в новій редакції, з пропозицією відтермінувати рішення до наступної сесії, і більшістю голосів прийнято рішення №7/23-712 від 31.08.2017 р. В період підготовки до наступної сесії до Мелекінської сільської ради надійшли колективні звернення громадян с.Білосарайська Коса з питаннями, які стосуються ділянки землі за адресою : АДРЕСА_1. За результатами голосування під час сесії - рішення знов не було прийнято. Рекомендовано з вирішенням даного питання звернутись до суду (а.с.37).

За приписами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини першої - третьої ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч.3 ст.116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

З огляду на це, ОСОБА_3, яка є громадянкою України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва індивідуального гаражу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України).

Отже, підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Положеннями статті 172 ЦК України закріплено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до положень ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У ч. 7 ст. 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 ст.118 ЗК України).

За положеннями ч. 9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частинами 10 та 11 ст. 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що питання про затвердження наданого ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу, розташованої в АДРЕСА_1 було винесено на пленарне засідання двадцять третьої сесії депутатів Мелекінської сільської ради сьомого скликання, яке відбулося 31 серпня 2017 року, з проектом рішення: позитивний висновок з даного питання, та після обговорення за результатами голосування рішення не було прийнято, оскільки не набралося більшості голосів для прийняття позитивного рішення.

Наприкінці сесії вказане питання було поставлено на голосування в новій редакції, з пропозицією відтермінувати рішення до наступної сесії, і більшістю голосів прийнято рішення №7/23-712 від 31 серпня 2017 року (а.с.37).

05 жовтня 2017 року на ім'я голови Мелекінської сільської ради надійшло колективне звернення громадян АДРЕСА_1, яке було передано на розгляд Мелекінської сільської ради (а.с.117 - 120).

З протоколу двадцять четвертої сесії депутатів Мелекінської сільської ради сьомого скликання від 17 жовтня 2017 року вбачається, що питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 розглядалося на вказаній сесії під № 9 з проектом позитивного висновку, остання прийняла участь в обговоренні даного питання, та за результатами голосування рішення не було прийнято, оскільки не набрало більшості голосів для прийняття позитивного рішення (а.с. 175 -188, 190, 191).

З огляду на наведене вище, погодитися з доводами позивача, що її заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу, розташованої в АДРЕСА_1 була залишена відповідачем без розгляду, а від так вона, має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку, не можна.

Згідно з п. б, ч. 1 ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.ч. 1, 2 ст.116 ЗК України).

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналіз наведених норм права у взаємозв'язку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування громадян та визначено органи, уповноважені розглядати ці питання та підстави оскарження до суду рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, а саме відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскарженні до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Оскільки відповідачем не приймалось рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність та не залишалась заява ОСОБА_3 без розгляду, а також враховуючи норми закону, якими питання щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності віднесено до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,0075 га, розташовану в АДРЕСА_1, та вважає, що воно постановлено у порушення норм матеріального права.

Апеляційний суд також не погоджується і з рішенням суду в частині визнання протиправною бездіяльність Мелекінської сільської ради в частині неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_3 враховуючи наступне.

Позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині зводяться до того, що Мелекінська сільська рада, відповідно до положень ч.9 ст.118 ЗК України повинна була прийняти рішення лише про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а оскільки вказаного рішення відповідачем не було прийнято, то його бездіяльність є протиправною.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції погодився з доводами позивача в цій частині.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (надалі - Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України, ст.ст. 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За п. 34 ч.1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

В абз. 3 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу й самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч.1 ст. 46 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

За ч.5 цієї статті сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради (ч.12 ст.46 Закону № 280/97-ВР).

За положеннями ст.49 Закону № 280/97-ВР депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов'язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради.

Депутат зобов'язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Як зазначалося вище, питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 з проектом позитивного висновку розглядалося на двох сесіях депутатів Мелекінської сільської ради сьомого скликання, та за результатами голосування рішення не було прийнято, оскільки не набрало більшості голосів для прийняття позитивного рішення.

Враховуючи ті обставини, що позитивне рішення з питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_3, відповідно до положень ч.2 ст.59 Закону № 280/97-ВР, могло бути прийнятим більшістю депутатів від загального складу ради та право кожного депутату ухвального голосу, а після обговорення цього питання при голосування двічі не було набране більшість голосів, апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду щодо визнання протиправною бездіяльність Мелекінської сільської ради в частині неприйняття рішення про затвердження зазначеного проекту землеустрою.

При цьому апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_3, після розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки їй у власність на 24 сесії депутатів Мелекінської сільської ради, до відповідача більше із заявою не зверталась.

До суду з позовами про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду зазначеної вище заяви та зобов'язання відповідача розглянути її заяву та прийняти відповідне рішення не зверталась.

У зв'язку з відмовою у позовних вимогах ОСОБА_3 до відповідача про визнання протиправною бездіяльність Мелекінської сільської ради в частині неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_3 для будівництва індивідуального гаражу, визнання за останньою право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат, пов'язаних з правовою допомогою.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на наведене вище, рішення суду, як таке, що ухвалене у порушення норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. У зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

За положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір у сумі 2114 грн. 40 коп.( а.с.135, 156), який з зв'язку із задоволенням апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Мелекінської сілької ради.

При перегляді даної справи апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року (справа № 805/1387/18 а) відмовлено у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Мелекінської сільської ради про визнання протиправною бездіяльність в частині неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0075 га, розташованої в АДРЕСА_1 та зобов'язання прийняти рішення про затвердження зазначеного проекту землеустрою (а.с.40-42).

Надходячи такого висновку суд у наведеній вище ухвалі зазначив, що між сторонами існує спір про право, який має приватноправовий характер, що в свою чергу виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства. Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як підпорядкованість одного учасника відносин іншому.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що: - положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішення таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; - положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спору фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Отже, вирішуючи питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, органи місцевого самоврядування діють як суб'єкті владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин в частині неприйняття відповідачем рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_3 для будівництва гаражу, які в силу законодавчих приписів належать до його виключної компетенції як органу місцевого самоврядування, тому законність таких дій або бездіяльності підлягає перевірці адміністративним судом.

Водночас, наявність судового рішення (ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року (справа № 805/1387/18 а) унеможливлює розгляд заявленого позивачем вимог в зазначеній частині в порядку адміністративного судочинства.

Європейський суд з прав людини констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже, порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, указавши, що «заявниця опинилася в замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялися розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони». Європейський суд з прав людини також наголосив, що погоджується з тим, що правила визначення юрисдикції, що застосовуються до різних судів у межах однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту (рішення від 22 грудня 2009 року у справі «Безімянная проти Росії», заява № 21851/03).

З метою недопущення порушення права позивача на доступ до суду, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду позовів ОСОБА_3 в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2018 року скасувати повністю.

У задоволенні позовів ОСОБА_3 до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Мелекінської сільської ради в частині неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надання її у власність ОСОБА_3 для будівництва індивідуального гаражу площею 0,0075 га, розташованої в АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_3 право власності на зазначену земельну ділянку, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області () у відшкодування судового збору 2114 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова