Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 522/15643/17

провадження № 61-41780св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Адміністрація морських портів України»,

третя особа - Міністерство інфраструктури України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 та державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року в складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України»), третя особа - Міністерство інфраструктури України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 червня 2015 року працював у відповідача на посаді першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України». 25 травня 2017 року його було повідомлено про скорочення ти виведення зі штатного розпису апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» з 26 липня 2017 року посади першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України». Відповідачем пропонувались йому посади, проте від запропонованих посад він відмовлявся, оскільки вони не відповідали його компетентності та знаходились у іншій місцевості у філіях. Наказом від 26 липня 2017 року № 789-к його було звільнено з посади першого заступника Голови

ДП «Адміністрація морських портів України» згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Вважав вищевказаний наказ про його звільнення незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено вимоги трудового законодавства, зокрема він мав у відповідності до вимог статті 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі як працівник з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім того, з 19 січня 2017 року він є членом профспілкового комітету

ДП «Адміністрація морських портів України», який не надавав згоди на його звільнення.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 26 липня 2017 року № 789-к по «особовому складу» у частині його звільнення з посади першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновити його на роботі на тій же посаді; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2017 року по день винесення рішення у справі із розрахунку середньомісячної заробітної плати у розмірі 505 290,88 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач як роботодавець виконав свої обов`язки, покладені статтею 49-2 КЗпП України, запропонував усі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача, іншу роботу), які існували у ДП «Адміністрація морських портів України», проте ОСОБА_1 не скористався та не реалізував своє право на перевід, а тому звільнення позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України здійснено відповідачем із дотриманням вимог трудового законодавства і без порушення трудових прав ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ДП «Адміністрація морських портів України» від 26 липня 2017 року № 789-к «по особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 , першого заступника Голови, із займаної посади з 26 липня 2017 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді першого заступника Голови

ДП «Адміністрація морських портів України» з 26 липня 2017 року.

Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з

26 липня 2017 року по 19 липня 2018 року в розмірі 1 673 492,34 грн, з відрахуванням із зазначеної суми податків та обов`язкових платежів.

Постанову суду в частині присудження заробітної плати, але не більше ніж за

1 місяць у розмірі 273 080,49 грн та поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову, апеляційний суд, виходив з того, що позивача звільнено з роботи з порушенням норм трудового законодавства, зокрема без попередньої згоди на звільнення позивача виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу профспілки, правовими наслідками чого є поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У серпні 2018 рокуДП «Адміністрація морських портів України» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив змінити постанову апеляційного суду в частині підстав поновлення його на роботі та стягненої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ДП «Адміністрація морських портів України» мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом та помилкового скасування рішення суду першої інстанції. ОСОБА_1 займав посаду першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України, а тому розірвання трудового договору з ним на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у відповідності до частини першої статті 43-1 КЗпП України, відбувається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), членом якого він є. Крім того, відповідач звертався до первинної профспілкової організації, яка з порушенням передбаченого частиною п`ятою статті 43 КЗпП України, строку, а саме на п`ятий день надала висновок щодо відмови у звільненні позивача із займаної ним посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, який був необґрунтованим щодо такої відмови, а тому є правові підстави вважати, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. Також, апеляційним судом неправильно застосовані положення частини четвертої статті 252 КЗпП України, оскільки відсутні належні та допустимі докази закінчення строку повноважень позивача як члена первинної профспілкової організації. Крім того, ОСОБА_1 не міг обиратися до складу виборних органів профспілки, оскільки він займав посаду першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України» та був по суті роботодавцем.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що приймаючи оскаржувану постанову, апеляційний суд припустився арифметичної помилки щодо розміру стягнутої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема: зазначено, що розмір середньої заробітної плати позивача за травень - червень 2017 року становить 273 080,45 грн (266 078,39 + 280 082,52), замість правильного 546 160,91 грн (266 078,39 + 280 082,52), що призвело до помилкових наступних розрахувань, а тому в цій частині постанова має бути змінена. Також, заявник вважав, що має бути змінена і мотивувальна частина постанови щодо підстав його поновлення на роботі, зокрема має бути зазначено, що не доведено, що у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва та праці і фактично реорганізація не відбулася, що на час попередження та на час звільнення позивача у відповідача були наявні вакансії посад заступників голів, яким за кваліфікаційними вимогами відповідав позивач, позивач мав переважне право перед іншими особами, які зайняли вакансії заступників голови на зайняття вакантної посади.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У вересні та у жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України».

У листопаді 2018 року ДП «Адміністрація морських портів України», подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що з 17 серпня 2015 року по 26 липня 2017 року

ОСОБА_1 працював у ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України».

12 січня 2017 року та 13 січня 2017 року відповідачем видано накази № № 9, 54 «Про затвердження організаційної структури апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України».

19 січня 2017 року ОСОБА_1 обрано до складу профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Адміністрація морських портів України».

24 квітня 2017 року відповідачем видано наказ № 434-4 «Про скорочення чисельності та штату працівників апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України», а саме: посади першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України».

05 травня 2017 року відповідачем видано наказ № 475-к «Про попередження щодо скорочення чисельності та штату працівників апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України», а саме: посади першого заступника Голови

ДП «Адміністрація морських портів України».

25 травня 2017 року відповідач попередив позивача про скорочення та виведення зі штатного розпису апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» з 26 липня 2017 року посади першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України».

25 травня 2017 року, 07 липня 2017 року та 26 липня 2017 року позивачу були запропоновані відповідачем наступні вакантні посади: радника (начальника філії з питань захисту ЗЕД) Южненської філії ДП «Адміністрація морських портів України»; заступника начальника з фінансів та економіки Бердянської філії ОМПУ; начальника служби бюджетування та тарифоутворення апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України»; заступника начальника з операційної діяльності Бердянської філії ДП «Адміністрація морських портів України», а також начальника сектору планування й аналізу Білгород-Дністровської філії.

Наконечний Ю. В., посилаючись на те, що запропоновані відповідачем посади не відповідають його компетентності та знаходяться у іншій місцевості, відмовився від запропонованих посад.

19 червня 2017 року відповідач звернувся із поданням до первинної профспілкової організації ДП «Адміністрація морських портів України» щодо отримання згоди на звільнення з 26 липня 2017 року позивача з посади першого заступника Голови

ДП «Адміністрація морських портів України» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

06 липня 2017 року первинна профспілкова організація ДП «Адміністрація морських портів України» повідомила відповідача про те, що на засіданні профспілкового комітету прийнято рішення щодо ненадання згоди на звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом відповідача від 26 липня 2017 року № 789-к ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Касаційна скарга ДП «Адміністрація морських портів України» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада

1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15.

Відповідно до статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада

1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника Голови ДП «Адміністрація морських портів України».

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, та встановлені судом обставини, а саме те, що позивач працював на посаді першого заступника голови ДП «Адміністрація морських портів України», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації є правомірним в силу вимог статті 43-1 КЗпП України.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що позивача звільнено з роботи з порушенням норм трудового законодавства, зокрема без попередньої згоди на звільнення позивача виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу профспілки, правовими наслідками чого є поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу є помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що відповідач як роботодавець виконав свої обов`язки, покладені статтею 49-2 КЗпП України, запропонував усі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача), які існують у ДП «Адміністрація морських портів України», проте ОСОБА_1 не скористався та не реалізував своє право на перевід, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України здійснено відповідачем із дотриманням вимог трудового законодавства і без порушення трудових прав ОСОБА_1

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України», скасовано ухвалене у справі рішення апеляційного суду та залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, то понесені відповідачем судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу покладаються на позивача, а в частині вимог щодо поновлення на роботі слід компенсувати за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 , на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за таку вимогу.

Керуючись статтями 409, 413, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року скасувати та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного підприємства «Адміністрація морських портів України» належний до сплати судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 10 105,82 грн.

Компенсувати державному підприємству «Адміністрація морських портів України» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 280,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило