КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №378/356/19

24 липня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Ігнатченко Н.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Ставищенського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Скороход Т.Н., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

01 березня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ставищенського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 10.10.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http: //privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2019 року становить 13 789,34 грн., і складається з: 2 905,26 грн. - заборгованість за кредитом; 8 551,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 632,83 грн. - штраф (процентна складова), позивач просивстягнути з відповідача на користь Банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1 921,00грн.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 25 квітня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 10 жовтня 2011 року в сумі 2 905,26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 404,73 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 25 квітня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам та пені та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що Банк не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам та пені, вважала, що рішення в цій частині прийняте судом без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначала, що висновок суду першої інстанції про не доведення позивачем виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором щодо стягнення нарахованої заборгованості по процентам, комісії, пені та штрафів на умовах, якими обґрунтовані позовні вимоги є безпідставним, оскільки позичальник власноручно підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 дней льотного периода»,в якій зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісія. Проте, суд першої інстанції не надав жодної оцінки вказаній довідці.

Вказувала на те, що судом не враховано надану Банком виписку по рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, та періодично здійснював погашення заборгованості, що свідчить про укладення договору та згоду останнього з умовами договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір б/н за умовами якого, позичальник отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», стягуючи із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору б/н від 10 жовтня 2011 року в сумі 2 905, 26 грн., суд першої інстанції вважав, що зазначена сума підтверджується розрахунком позивача та не викликає сумнівів у суду в цій частині вимог, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції сторонами в цій частині не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках та пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором щодо стягнення нарахованої заборгованості у вигляді відсотків та пені на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогам процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн., на платіжну картку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

У заяві не зазначено, яку картку виявив бажання отримати позичальник, та бажаний кредитний ліміт.

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2019 року становить 13 789,34 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2 905,26 грн., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 8 551,25 грн., нарахованої пені за несвоєчасне виконання умов договору - 1 200,00 грн., заборгованості по штрафам - 1 132,83 грн.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 10 жовтня 2011 року не зазначено процентну ставку.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 жовтня 2011 року, посилався на Довідку про умови кредитування з користування карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що їх на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки.

Крім того, у наданій Банком Довідці про умови кредитування з користування карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зазначено договір SAMDN НОМЕР_1 , тоді як доказів на укладення саме цього договору надано Банком не було.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст.. 81 ЦПК України , доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору .

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що Довідка про умови кредитування з користуванням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN НОМЕР_1 та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що не містять підпису відповідача, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 жовтня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такі висновки узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року, провадження № 14-131цс19.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по відсоткам, пені та штрафів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 10 жовтня 2011 року, вказавши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно чи брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків у вказаному позивачем розміру, неустойки і штрафів в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про не доведення позивачем виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором щодо стягнення нарахованої заборгованості по процентам, комісії, пені та штрафів на умовах, якими обґрунтовані позовні вимоги є безпідставним, оскільки позичальник власноручно підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 дней льотного периода», в якій зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісія, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана Довідка містить вказівку на договір SAMDN НОМЕР_1 , тоді як доказів на укладення такого договору матеріали справи не містять і позовні вимоги Банку стосувалися договору б/н від 10 жовтня 2011 року. Крім того, заява-анкета не містить відомостей, що ОСОБА_1 отримав кредитку «Універсальна».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано надану Банком виписку по рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитним коштами, та періодично здійснював погашення заборгованості, що свідчить про укладення договору та згоду останнього з його умовами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не спростовують висновків суду про не доведеність вимог Банку щодо стягнення заборгованості по відсоткам та нарахованої пені, та відповідно і наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за відсотками та нарахованої пені за договором б/н від 10 жовтня 2011 року на умовах, якими обґрунтовано такі вимоги. Вказані твердження ґрунтуються виключно на поясненнях позивача та жодними іншими документами не підтверджені.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ставищенського районного суду Київської області від 25 квітня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 липня 2019 року.

Головуючий: Судді: