БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1434/18
Провадження № 2/497/350/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ковтун О.І.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.2-4), та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 37719.52 гривен та суму судових витрат у розмірі 1762.00 гривен судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 01.12.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено Позивача з Закритого Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 16.07.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

28 вересня 2018 року Болградським районним судом Одеської області було постановлено в заочному порядку судове рішення по цій справі, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено у повному обсязі (а.с.46-47).

03.12.2018 року відповідачем було подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення, яка ухвалою суду від 21.02.2019 року - задоволена, та рішення скасовано, призначено справу до нового судового розгляду в загальному позовному провадженні (а.с.61-62).

27.02.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.64-69).

21.03.2019 року позивачем надіслано відповідь на відзив (а.с.76-86,91-101).

Представник позивача в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, хоча був належним чином сповіщеним (а.с.74, 110).

Більш того, ухвалою від 21.02.2019 року визнано обов`язковою особисту явку представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» як в підготовче засідання, так і в судове засідання (а.с.61-62).

Втім, представник позивача проігнорував вимогу суду, і жодного разу, а ні в підготовче, а ні в судове засідання - не з`являвся.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, заперечував усі доводи позивача, хоча підтвердив, що до ПАТ КБ «Приватбанк» він звертався; заяву про умови кредитування - він підписував, кредитну картку отримував, з кредитним лімітом 500.00 гривен, нею користувався протягом одного року. Потім повністю погасив заборгованість і більше карткою не користувався. Навіть після закінчення строку її дії, не замовляв і не здійснював перевипуск цієї картки.

В 2012 році, в зв`язку з працевлаштуванням та отримання зарплатної карки в «ПриватБанку», йому знову було видано нову кредитну картку, з іншим кредитним лімітом, якою він також користувався не тривалий час, та повністю закривши заборгованість перестав нею користуватися. До теперішнього часу кредитної карки АТ КБ «ПриватБанк» він не має.

Представник відповідача ОСОБА_2 , діючий на підставі довіреності від 22.11.2018 року, посвідченої секретарем Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.59) підтримав заперечення відповідача. Наполягав на викладених у відзиві доводах (а.с.64-69), та надав пояснення про те, що надані позивачем в якості доказу Умови, не можуть сприйматись в якості Договору, оскільки містять ознаки узагальнених правил користування банківськими послугами, а за умови відсутності підпису позичальника не є належним доказом у зв`язку з тим, що не мають вказівок про зобов`язання конкретного клієнта.

Сам по собі договір (Умови) не можна вважати доказом надання кредитних коштів, у зв`язку з тим, що він за своєю правовою природою є консенсуальним договором, згідно якого на етапі підписання не виникають правовідносини за договором кредиту. В ньому зазначаються лише умови, порядок надання кредитних коштів, строки надання цих коштів, умови повернення, тощо.

Крім того, позивачем надано до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, в редакції, яка була чинна з 2010 року, тоді як Умови і Правил в 2008 році були зовсім іншими, копію яких надано суду.

Більш того, навіть в доданому до позову екземплярі Витягу Умов та Правил йде посилання на те, що Банк діє на підставі Ліцензії Національного банку України №22 від 29.07.2009 року, тоді як анкеті-заява від 01.12.2008 року.

Також представник стверджує, що з жодного наданого позивачем документу не уявляється можливим встановлення зазначеної у позові суми кредитного ліміту, його використання, момент виникнення заборгованості та метод її розрахунку.

Датою укладення договору є 01.12.2008 року, докази перевиготовлення кредитної картки, переукладення договору і таким чином його пролонгації, суду не надано, а тому строк його дії закінчився 01.12.2009 року, тому звернення позивача до суду 22.04.2018 року відбулось поза межами строків позовної давності.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Судом встановлено, що з тексту позовної заяви слідує, що « ОСОБА_1 (далі - відповідач) звернувся до АБ КБ «ПриватБанк» (далі- позивач, Банк), з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 01.12.2008 року згідно якої отримав кредит у розмірі 500.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок».

Разом з цим, дані обставини банку не підтверджуються. А навпаки спростовуються наступним.

Суду надано оригінал і копію кредитної справи ОСОБА_1 (а.с.139-141), з якої вбачається, що Анкета-заява містить номер SAMD№500ТС001635298 (написаний від руки кульковою ручкою), надалі вказано друкований № 087632594 . Тобто безпідставним є посилання позивача, що кредитний договір без номера.

Дійсно, і сам відповідач не заперечував, що він звертався до банківської установи, і що цю заяву він підписував особисто, і бажав отримати кредитний ліміт в розмірі 500.00 гривен.

Посилання позивача, на те, що «Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві», також не відповідає оригіналу заяви, оскільки текст в оригіналі зовсім інший, і жодного посилання на банківський сайт www.privatbank.ua, в анкеті-заяві відсутнє.

Навпаки, в оригіналі заяви є наступне «Я ознакомился и согласен с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также тарифами банка, которые были предоставлены мне для ознакомления в письменном виде. Своей подписью подтверждаю факт получения мной информации об условиях кредитования в ПриватБанке, а также его местонахождения» (а.с.140)

До позовної заяви позивачем додано Витяг з Умов та Правил, в яких йде посилання на те, що Банк діє на підставі Ліцензії Національного банку України №22 від 29.07.2009 року, тоді як анкета-заява була підписана 01.12.2008 року (а.с.11-25).

Таким чином, надані Умови і Правила в даному випадку є неналежним і не допустимим доказом, який містить інформацію, що не стосується договору укладеного між позивачем та ОСОБА_1 01.12.2008 року, тобто суду не надано одну із складових кредитного договору.

Невідповідність наданих суду Умов та Правил даті укладення договору підтверджується копією «Условий и Правил предоставления банковских услуг» (а.с.71-73), що доданий відповідачем до заперечень на позовну заяву (а.с.64-69).

Суд звертає увагу, що позивачем до позовної заяви додано копію паспорту відповідача ОСОБА_1 (а.с.26), копія якого в оригіналі кредитної справи відсутня, з відміткою відповідача про засвідчення копії з датою засвідчення «22.10.2014 рік», тоді як анкета-заява подавалася 01.12.2008 року, тобто не відповідає даті укладенні договору.

Що ж стосується розрахунку заборгованості по договору б/н від 01.12.2008 року (а.с.5-8) який також не може бути визнаний належним доказом оскільки є виключно інформаційним документом, свідчить про те, що відповідач протягом 2008 - жовтень 2011 року взагалі не користувався кредитною карткою. У стовпчику «Сума погашення за наданим кредитом» є відмітка про те, що 11.10.2011 року клієнтом ОСОБА_1 внесено 4800.00 гривен, та 22.10.2011 року - 200.00 гривен. Тобто, на карку відповідач нібито вніс 5000.00 гривен при цьому взагалі кредитних коштів не брав, і заборгованості на цей період не мав.

Вивчивши виписку по основній картці № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.124-133) також вбачається, що з 01.12.2008 року по 08.09.2011 року відповідач кредитними коштами не користувався (а.с.131).

Порівнюючи виписку по картці (а.с.124-133) та розрахунок заборгованості (а.с.5-8), слідує, що вони між собою зовсім не співвідносять, а ні по датам вчинених операцій, а ні по сумам коштів.

При цьому слід відмітити, що строк дії кредитної картки скінчився 01.12.2009 року, що вбачається із позовної заяви, в якій вказано, що договір діє на протязі 12 місяців (а.с.3 зворотна сторінка. Доказів, що була видана відповідачу взамін нова кредитна картка, суду не надано.

Позивачем не надано суду доказів щодо кредитних карт, які видавалися відповідачу в межах підписаного кредитного договору, у разі якщо такі видавалися.

Таким чином, відомості про інші картки або про продовження виданих клієнту карт но новий строк дії в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи також відсутні відомості про те, що Банк скористався правом на дострокове повернення кредиту та сплати процентів та інших передбачених кредитних договором платежів, передбачених Умов та Правил, або скористався своїм правом на одностороннє припинення договору у відповідності до Умов та Правил.

При таких обставинах останнім днем повернення кредиту за кредитним договором SAMD№500ТС001635298 від 01.12.2008 року є останній день строку дії картки, тобто 01.12.2009 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості і з виписки по рахунку, на вказану дату жодної заборгованості по вказаному кредитному договору у відповідача не було.

В зв`язку з цим, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Представник позивача, особиста участь якого була судом визнана обов`язковою ще ухвалою суду від 21.02.2019 року (а.с.61-62) жодного разу в засідання не з`являвся, та не виявив бажання довести суду доводи, викладені в позовній заяві, надати суду необхідні пояснення, та відповісти на запитання суду, яких під час розгляду справи та дослідження доказів виявилося досить багато.

Тобто проігнорував вимоги суду, та на власний розсуд розпорядився наданими правами.

Судове засідання по справі було призначено на 01.07.2019 року о 10:00 годині фактично розпочато о 10:20 годині (чекали на явку представника позивача). Заява позивача про відкладення судового засідання надійшла на електронну пошту суду, та була передана головуючому вже після розгляду справи, та прийняття судового рішення і оголошення вступної і резолютивної частини рішення, а саме о 16:11 годині (а.с.153-154).

До речі, 27.06.2019 року (четвер) о 14:32 годині представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про долучення до справи копії кредитної справи, та надано її оригінал для дослідження в судовому засіданні (а.с.139-142). Тобто представник позивача знав про дату та час проведення судового розгляду, жодних клопотань не заявляв. Втім, в судове засідання 01.07.2019 року о 10:00 годині (понеділок), представник не прибув.

Відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

При таких обставинах, враховуючи, що обов`язок доказування покладається на сторони, а позивач не надав суду достатніх та необхідних доказів на обґрунтування позовних вимог, вимогу суду про обов`язкову участь представника - проігнорував, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.11, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 551, 607, 610, 625, 629, 1049,1054 ЦК України, ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-81, 83, 95, 133, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 08.07.2019 року.

Суддя: С.В. Кодінцева