Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Дудки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 , дівоче прізвище « ОСОБА_1 », 25 лютого 2006 року одружилася із ОСОБА_2 і мала шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ». Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб із відповідачем було розірвано 23.07.2009 року. На даний час їх спільний син ОСОБА_5 мешкає з позивачкою ОСОБА_1 за фактичною адресою у м. Вільнянську, виключно позивачка займається його утриманням та вихованням. Після розлучення вона уклала новий шлюб із ОСОБА_7 , та їй присвоєне шлюбне прізвище « ОСОБА_1 », і саме її теперішній чоловік дієво піклується за усіма її дітьми. Позивачка також працює в АТ «КБ «ПриватБанк», і до 26.04.2020 р, знаходиться у декретній відпустці по догляду за спільною дитиною у поточному шлюбі. Теперішній чоловік позивачки забезпечив її та усіх її дітей належним житлом та відповідними соціально-побутовими умовами. Починаючи з 2009 року відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина, навіть не сплачує аліментів, заборгованість за якими сягнула 135473.30 грн. Ніяких контактів він з дитиною не підтримує, навіть не цікавився його життям, не відвідував і не відвідує ОСОБА_5 вдома та за місцем навчання, взагалі не спілкується вже багато років, ніякої іншої матеріальної допомоги на його утримання не надавав і не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено у ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Навпаки, відповідач веде аморальний стан життя, тривалий час зловживає алкогольними напоями, зазвичай за місцем своєї реєстрації відсутній через пагубні звички та бродяжництво. Все вищезазначене свідчить виключно про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позивач вважає, що є усі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо їхнього спільного сина.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Василівського районного суду від 08 жовтня 2019 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та представник позивача

ОСОБА_9 не з`явилися, але позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 16 вересня 2019 року, 08 жовтня 2019 року, 06 листопада 2019 року та 16 грудня 2019 року не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ) про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування відзиву не надав, поштові конверти повернуті за закінченням встановленого терміну зберігання. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку вважається днем вручення судової повістки. Відповідач повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд зі згоди позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, просять прийняти рішення в інтересах дитини.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 08.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с.13). Батьком записаний ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.07.2009 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №142 від 23.07.2009 року (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.04.2017 року виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.15).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов заявника від 23.07.2019 року комісія у складі депутата Вільнянської міської ради Марченка В.О., сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , під час перевірки житлових умов встановила: житлова площа 23 квадратних метри, однокімнатна квартира на другому поверсі. Будинок належить житлово-будівельному кооперативу. Будинок панельний, кімнати сухі, світлі, ізольовані. В будинку та квартирі є газ, водопровід, каналізація, опалення газове індивідуальне. На даній площі проживає: чоловік - ОСОБА_7 , 1983 року народження; донька - ОСОБА_13 , 2017 року народження; заявник - ОСОБА_1 , 1987 року народження, проживає без реєстрації; син - ОСОБА_5 , 2006 року народження, проживає без реєстрації; син -

ОСОБА_14 , 2011 року народження, проживає без реєстрації. Комісія встановила, що за адресою: АДРЕСА_2 фактично проживають п`ять осіб (а.с.16, 17).

Згідно розрахунку заборгованості виданого Василівським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 11.05.2019 року, за боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 30.04.2019 року існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 135473,30 грн. (а.с.19).

Відповідно до довідки №20.1.0.0.0/7-190716/2409 від 16.07.2019 року виданої АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 працює в АТ КБ «ПриватБанк» з 09.11.2015 року по теперішній час. З 18.07.2017 року по 26.04.2020 року перебуває у декретній відпустці. Займає посаду «Менеджер» напрямку «Роздрібний продаж» Запорізького РУ (а.с.10).

Згідно висновку №01-12/495 від 04.10.2019 року Василівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на адресу Василівського районного суду звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 з 25.02.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 23.07.2009 року шлюб між подружжям було розірвано. За інформацією позивачки батько ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з сином не спілкується, не цікавиться ним, батьківських обов`язків не виконує, аліменти не сплачує, тривалий час зловживає спиртними напоями. Батько дитини зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Спеціалістами служби у справах дітей з`ясовано, що за вказаною адресою відповідач не проживає. Зі слів сусідів ОСОБА_2 за місцем реєстрації з`являється рідко, постійно не проживає. Контакти відповідача невідомі. Малолітній ОСОБА_5 навчається в 8-му класі КЗ «Запорізька спеціалізована школа-інтернат ІІ-Ш ступенів «Козацький ліцей» ЗОР. За місцем навчання характеризується позитивно. За інформацією навчального закладу підтримує зв`язок з класним керівником тільки мати дитини. На сьогодні ОСОБА_1 проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 , 1983 року народження, та дітьми: ОСОБА_5 , 2006 року народження, ОСОБА_14 , 2011 року народження, ОСОБА_13 , 2017 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту обстеження депутата Вільнянської міської ради, умови проживання в квартирі задовільні. Позивачка працює в АТ КБ «Приватбанк», наразі перебуває в декретній відпустці. Для розгляду даного питання, надання обґрунтованого та всебічно дослідженого письмового висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , вказане питання було винесено на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини при голові райдержадміністрації 18.09.2019 року. Відповідач був письмово запрошений, але на засідання Комісії не з`явився. Позивачка ОСОБА_1 була присутня на засіданні і повідомила членам Комісії, що відповідач дитину не виховує, навчанням не займається, з сином не спілкується, жодним чином ним не цікавиться. Малолітній ОСОБА_5 про батька не згадує і у нього склалися добрі відносини з новим чоловіком ОСОБА_7 .. Під час обговорення питання члени Комісії зазначили, що знають відповідача ОСОБА_2 з негативного боку і він має психічні розлади. Після з`ясування всіх обставин даного питання, вивчивши матеріали справи, члени Комісії з питань захисту прав дитини шляхом

голосування прийняли колегіальне рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 . Виходячи з вищевикладеною, орган опіки та піклування Василівської райдержадміністрації Запорізької області, діючи виключно в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні

правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ч.1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від

31 жовтня 2019 року (справа 522/541/18) та 16 жовтня 2019 року (справа № 199/2143/17).

Отже, при вирішенні питань, які стосуються дитини, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав її батьків, першочерговими є інтереси дитини.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини». При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Встановлено, що малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , остання піклується про дитину та утримує її. Батько дитини жодних доказів зворотного суду не надав.

Також встановлено, що на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області 20 лютого 2014 року було видано виконавчий лист №2-1668 про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2009 року і до досягнення ним повноліття. З розрахунку заборгованості від 11.05.2019 року, виконаним головний державним виконавцем Василівського РВДВС Тішиною І.В., вбачається, що заборгованість за виконавчим листом №2-1668, виданим 20 лютого 2014 року, складає станом на 30.04.2089 року 135 473,30 грн.

Протягом усього часу після розірвання шлюбу між сторонами будь-яких доказів піклування відповідача про дитину, намагання спілкування з дитиною або перешкоджанні позивачкою у такому спілкуванні матеріали справи не містять.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров`я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд погоджується з висновком за №01-12/495 від 04.10.2019 року Василівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 )батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений і підписаний 26 грудня 2019 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова