07 лютого 2019 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Гордійчук І.О.
секретар судового засідання Михайленко О.С.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, -
До Рівненського міського суду Рівненської області звернулась ОСОБА_1 позовом до ОСОБА_3 відповідно до якого просить суд квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнати спільною сумісною власністю, поділити майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини, а за ОСОБА_3 1/3 частини трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 лютого 2012 року позивач уклала шлюб з відповідачем, від спільного проживання в шлюбі мають спільних малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на користь доньок у розмірі 800 грн. на кожну. За час перебування в шлюбі сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу № 3176 від 19 серпня 2013 року, придбана квартира за адресою АДРЕСА_1. Оскільки згоди про поділ майна нажитого за час шлюбу в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, позивач вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Беручи до уваги інтереси малолітніх дітей, які залишаються проживати з позивачем, знаходяться повністю на її утриманні, за умови, що розмір аліментів, які отримують діти недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, а відповідач тривалий час не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, просить відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину із спільного мана - 2/3 частини трикімнатної квартири.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслані на адресу відповідача за місцем його встановленої реєстрації документи, повернулися до суду без вручення адресатові. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача.
Заслухавши представника позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 24 лютого 2012 року позивач уклала шлюб з відповідачем, від спільного проживання в шлюбі мають спільних малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Малолітніх дітей залишено на проживання з матір'ю.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на користь доньок у розмірі 800 грн. на кожну дитину.

19 серпня 2013 року ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 19 серпня 2013 року власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи те, що нерухоме майно, яке є предметом позову, набуте сторонами під час шлюбу воно є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловіка не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом

Відповідно до роз'яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до висновку про вартість майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 проведеного ФОП ОСОБА_7, оціночна вартість квартири становить 407 673 грн.

Частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у частині першій статті 70 СК України.

Частинами 2, 3 статті 70 ЦК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Ті обставини, що малолітні діти позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 знаходяться повністю на утриманні ОСОБА_1 і розмір аліментів, які сплачує відповідач є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей позивачем не доведені та не підтвердженні належними та допустимими доказами.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 не надано доказів наявності обставин, які б давали суду право при поділі спірної квартири відступити від принципу рівності часток подружжя та виділити у власність ОСОБА_1, 2/3 частини квартири, а відповідачу ОСОБА_2 - 1/3 частини квартири, а відтак позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Тому суд дійшов до висновку про поділ даного майна на рівні частки, тобто кожному по 1/2 ідеальній частці з припиненням права спільної сумісної власності на цю квартиру.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 4076 грн.53 коп.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як таку, що набута в період шлюбу.

Здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом визнання за кожним з них по 1/2 ідеальній частці з припиненням права спільної сумісної власності на цю квартиру.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4076 (чотири тисячі сімдесят шість) гривень 53 копійки судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Повний текст судового рішення складений 07 лютого 2019 року.

Суддя І.О.Гордійчук