ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/529/18
Провадження № 22-ц/4820/115/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретарі судового засідання Журбіцький В.О.,

Кошельник В.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Плюх В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2018 року,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області (далі - Рада) про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування.

ОСОБА_7 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір, ОСОБА_8, внаслідок чого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,9400 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташовану за межами населених пунктів Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області та призначену для ведення особистого селянського господарства. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері та прийняв спадщину в установленому законом порядку. За життя ОСОБА_8 розпочала процедуру приватизації вказаної земельної ділянки, але не набула права власності на неї, тому він не може оформити права на спадщину.

За таких обставин ОСОБА_7 просив суд визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,9400 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташованої за межами населених пунктів Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області та призначеної для ведення особистого селянського господарства.

Суд залучив Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - Держгеокадастр) до участі у справі як співвідповідача.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2018 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що померла ОСОБА_8 не набула права власності на спірну земельну ділянку, внаслідок чого це право не може бути успадковане позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач як спадкоємець після смерті своєї матері, ОСОБА_8, набув права на завершення приватизації земельної ділянки, натомість, суд застосував закон, який не поширюється на спірні правовідносини, та дійшов помилкового висновку про безпідставність позову.

Держгеокадастр подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити у позові ОСОБА_7, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду.

Рада звернулася до суду апеляційної інстанції з заявою про визнання позову ОСОБА_7

Заслухавши учасників судового процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не застосував закон (ст. 1218 ЦК України, ст.ст. 116, 118, 122 ЗК України), який підлягав застосуванню, та послався на норми ст. 1225 ЦК України, які не регулюють спірні правовідносини.

У зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 30 квітня 2014 року №22-281/14-14-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності та передано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,9400 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташовану за межами населених пунктів Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області та призначену для ведення особистого селянського господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Її спадкоємцем першої черги за законом є син, ОСОБА_7

ОСОБА_7 постійно проживав разом із ОСОБА_8 на час відкриття спадщини та не відмовився від неї, тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину. Інших спадкоємців, які претендують на спадщину після смерті ОСОБА_8, немає.

Постановою приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області Косінської Н.А. від 12 січня 2018 року відмовлено ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_8, на земельну ділянку.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частиною 2 статті 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності .

В силу ч. 1, п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом ч.ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За загальним правилом передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб здійснює центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Як передбачено ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Чинним законодавством визначено, що кожний громадянин може набути право власності у разі приватизації земельної ділянки із земель державної або комунальної власності. Приватизація земельної ділянки здійснюється в порядку, встановленому законом, тобто нормами ст.ст. 116, 118, 122, 125 ЗК України.

За змістом указаних норм права громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зобов'язаний звернутися до компетентного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, що наділений повноваженнями на передачу земельної ділянки у власність, із відповідним клопотанням і належно оформленою землевпорядною документацією. Вказаний орган у визначений законом строк повинен розглянути проект землеустрою та, у разі погодження з ним, прийняти рішення про надання земельної ділянки у власність.

Після прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування позитивного рішення про безоплатну передачу земельної ділянки у власність громадянина останній вправі реалізувати набуте право на приватизацію земельної ділянки (ч. 3 ст. 116 ЗК України) та зареєструвати право власності на земельну ділянку у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ст. 125 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід цього права від фізичної особи, яка померла, до інших осіб у порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав і внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; виготовлення технічної документації на земельну ділянку, визначення її меж в натурі (на місцевості) та погодження цих меж із суміжними землекористувачами; прийняття рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність спадкодавця; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання документа, який засвідчує їх право власності на землю, а не права власності на земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_8 висловила волю на приватизацію земельної ділянки державної власності, розташованої за межами населених пунктів Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області та призначеної для ведення особистого селянського господарства.

У зв'язку з цим, вона звернулася до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області як територіального органу центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері земельних відносин (Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затверджене Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №445), яке на час виникнення спірних правовідносин було наділене повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з земель державної власності у власність громадян, із відповідним клопотанням.

На підставі заяви ОСОБА_8 24 лютого 2014 року Відділ Держземагенства у Городоцькому районі Хмельницької області зареєстрував спірну земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) у Державному земельному кадастрі. Вказана земельна ділянка була сформована як об'єкт цивільних прав, а при виготовленні ОСОБА_8 проекту землеустрою щодо її відведення були визначені межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та погоджені ці межі з суміжними землекористувачами.

Розглянувши проект землеустрою, Головне управління Держземагенства у Хмельницькій області, прийняло рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_8, разом із тим, у зв'язку зі смертю остання не встигла зареєструвати право власності на земельну ділянку.

Отже ОСОБА_8 не набула права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте вона розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства, внаслідок чого до складу її спадщини увійшло право на завершення приватизації землі. Позивач як єдиним спадкоємець ОСОБА_8 за законом набув це право та може оформити право на спадщину.

Не врахувавши норми чинного законодавства та не давши належної оцінки доказам у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність позову ОСОБА_7

Оскільки ОСОБА_8 не зареєструвала права власності на спірну земельну ділянку в установленому законом порядку, то положення ст. 1225 ЦК України не регулюють спірні правовідносини і суд першої інстанції неправомірно послався на цю норму.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Державне агентство земельних ресурсів України реорганізовано шляхом перетворення в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, внаслідок чого Держгеокадастр є належним відповідачем у справі. Рада не оспорює право ОСОБА_7 на спадщину та не вчиняла дій, які порушують майнові права позивача, внаслідок чого вона не є суб'єктом спірного правовідношення та не повинна відповідати за пред'явленим позовом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково.

Понесені ОСОБА_7 судові витрати за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1 762 грн (704,80+1057,20) слід покласти на Держгеокадастр.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати право ОСОБА_7 на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,9400 гектара (кадастровий номер НОМЕР_2), розташованої за межами населених пунктів Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області та призначеної для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8.

В позові ОСОБА_7 до Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (місцезнаходження - 29016, місто Хмельницький, вулиця Інститутська, 4/1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39767479) на користь ОСОБА_7 (місце проживання - 32037, Хмельницька область, Городоцький район, село Іванківці; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) 1 762 гривні судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 лютого 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Сакенов Ю.К.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39