Житомирський апеляційний суд
Категорія 29 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Григорусь Н.Й. Борисюка Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у місті Житомирі справу № 295/16216 /18

за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Перекупка І.Г. у м. Житомирі,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про відшкодування з Верховного Суду моральної шкоди в розмірі 100000грн., заподіяної неналежним розглядом її клопотання від 04 листопада 2018 року про ухвалення окремої ухвали стосовно судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_2. у справі № 296/1155/18. Верховний Суд по даному клопотанню надіслав листи, які не відповідають нормам закону.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції її конституційних прав на справедливий суд, порушення норм процесуального та матеріального права.

У відзиві Верховний Суд просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування обставин, що є передумовою відшкодування моральної шкоди за визначенням, наведеним в ст.23 ЦК України.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що Велика палата Верховного Суду переглядала в касаційному порядку судове рішення у справі № 296/1155/18 ОСОБА_1 04 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду клопотання про винесення окремої ухвали в даній справі, на яке 15 листопада 2018 року їй надана відповідь.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У зв`язку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом по суті, перегляду судових рішень у визначеному процесуальним законом порядку і їх виконання, нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №295/7631/17.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій (бездіяльності) суду (судді чи посадових осіб суду), а також позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданими діями чи бездіяльністю суду, не можуть бути предметом розгляду за правилами будь-якого судочинства, за винятком відшкодування шкоди в порядку ст.1176 ЦК України.

Оскільки підставою звернення ОСОБА_1 з позовом є незгода з процесуальними діями суду, пов`язаними з розглядом її справи в касаційному суді, суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті.

Частиною першою ст.377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.9 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 28 березня 2019 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча: Судді: