Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/26750/14-ц

провадження № 61-35839св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Яровенко Н. О. від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Білич І. М., Вербової І. М., Поліщук Н. В. від 23 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2014 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби (далі - ДніпровськийРВ ГУ ДМС) України в м. Києві, Управління ДМС України в Житомирській області, звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України.

У листопаді 2016 року ГУ ДМС України в місті Києві звернулося до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року задоволені вимоги ОСОБА_1 за її заявою та встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, яке в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 16 листопада 2014 року.

Після прийняття рішення заявнику стали відомі істотні для справи обставини, які не були і не могли бути відомими на час розгляду справи.

Так, 21 жовтня 2016 року ГУ ДМС України в м. Києві отримало від Департаменту захисту національної державності СБУ інформацію щодо фальсифікації судових доказів з метою отримання підстав для легалізації в Україні громадянам Вірменії, ц тому числі громадянкою Вірменії ОСОБА_1

Відповідно до запиту Управління контррозвідувальних заходів по боротьбі з тероризмом Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України (далі - СБУ) від 24 травня 2016 року № 5/2/1-8662 від Відокремленого підрозділу готель «Оберіг» ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» отримано відповідь від 25 травня 2016 року № 107, що заявник ОСОБА_1 у період з 1989 по 2004 рік не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З отриманої інформації вбачається, що в загальноосвітній школі № 141 м. Києва її діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , навчалися тільки з вересня 1995 року.

Таким чином, ГУ ДМС України в м. Києві вважало, що матеріали перевірок СБУ спростовують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, відсутні й підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , а наведені в заяві про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами докази спростовують факти, покладені в основу судового рішення, і, як наслідок, можуть вплинути на результат розгляду справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року заяву ГУ ДМС України в місті Києві про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський РВ ГУ ДМС України в місті Києві, Управління ДМС України в Житомирській області про встановлення факту постійного проживання на території України задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року у справі № 755/26750/14-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський РВ ГУ ДМС України в місті Києві, Управління ДМС України в Житомирській області, про встановлення факту постійного проживання на території України скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський РВ ГУ ДМС України в місті Києві, Управління ДМС України в Житомирській області, про встановлення факту постійного проживання на території України відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані заявником відомості є істотними для правильного вирішення даної справи, мають важливе значення для її розгляду, вони існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, оскільки були отриманні лише в ході здійснення контррозвідувальних заходів. Крім того, обставина, чи проживала ОСОБА_1 на території України у певний час входить до предмета доказування в даній справі, отже, може вплинути на висновки суду по суті заявлених вимог. Відтак, вказані відомості, відображені в письмових доказах, є нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України. Будь яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року на той час заявника ОСОБА_1 суду не надано.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що правомірними є висновки суду першої інстанції щодо визнання наявності фактів, наданих зацікавленою особою, для встановлення нововиявлених обставин, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі немає.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ГУ ДМС в місті Києві про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судами ухвалено з порушенням норм матеріального та процессуального права. Судами не було досліджено всіх обставин справи.

Під час первинного розгляду справи у 2014 році районним судом було досліджено усі необхідні для прийняття законного і обгрунтованого рішння документи та докази, а сторони мали право та можливість надати власні докази та пояснення щодо обставин справи. Документи, на які посилається заявник, не доводять, що ОСОБА_1 не проживала постійно на території України станом на 24 серпня 1991 року. Обставини не є нововиявленими, оскільки про них заявник міг дізнатися ще у 2014 році, коли відбувався розгляд заяви.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 755/26750/14-ц з Дніпровського районного суду м. Києва.

Відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 755/26750/14-ц передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У січні 2019 року ГУ ДМС України в м. Києві подано заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Зазначало, що ГУ ДМС України в м. Києві не було заінтересованою особою у справі, а тому не мало змоги заявляти клопотання про витребування та встановлення відповідної інформації та оскаржувати рішення районного суду від 05 листопада 2014 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У вересні 2014 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський ДніпровськийРВ ГУ ДМС України в м. Києві, Управління ДМС України в Житомирській області, звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

У листопаді 2016 року ГУ ДМС України в місті Києві звернулося до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частинах першій і другій статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України у редакції 2004 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України».

Процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначеними пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року (статті 423 чинного ЦПК України), є те, що вони: існували на час розгляду справи, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Тобто, для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи.

Звернувшись до суду першої інстанції з відповідною заявою, заявник послався на лист СБУ від 25 травня 2016 року № 107, відповідно до якого було встановлено, що ОСОБА_1 у період з 1989 по 2004 рік не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Проте суди не дали оцінки тому, чи може вказаний лист бути визнаний нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, чи вказані у ньому факти могли бути встановлені під час розгляду справи за ініціативи заінтересованих осіб.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Крім цього, з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року убачається, що представник заінтересованої особи - Дніпровський РВ ГУ ДМС у м. Києві, до суду не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

Відповідно пункту 1 Положення про Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, затвердженого наказом ГУ ДМС України в м. Києві від 06 липня 2016 року № 373, вказаний Дніпровський районний відділ являється територіальним підрозділом ГУ ДМС України в м. Києві.

Представник заінтересованої особи - Управління ДМС у Житомирській області, до суду не з`явився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду.

Таким чином, ГУ ДМС у м. Києві знало про розгляд справи, однак не використало своє право на участь у судовому засіданні, не заявило жодних клопотань про витребування та встановлення відповідної інформації. Також заявник не скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядкудослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи по суті, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди на зазначені вимоги закону уваги не звернули, не з`ясували, чи була у заінтересованих осіб можливість встановлення та доказування певних обставин перед судом під час розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 755/20909/14-ц, провадження № 61-37782св18.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк