САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/995/19
Провадження №2/726/271/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01.07.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в якому посилається на те, що вона є власником житлового будинку у АДРЕСА_1 .

Зазначає, що разом із нею у вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які є її родичами. Вказує, що останні не проживають разом з нею протягом тривалого часу, а тому позивач просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком.

У судове засідання позивач не з`явилась, однак надіслала до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.04.2015 року, а також свідоцтва про право на спадщину від 17.04.2015 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки виданої відділом реєстру територіальної громади м. Чернівці Чернівецької міської ради № 22д/3129 від 03.05.2019 року у будинку АДРЕСА_1 серед інших зареєстровані ОСОБА_2 племінниця власниці, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 син племінниці, ОСОБА_5 син племінниці.

Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Кашул Н.Д. від 03.05.2019 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджують, що по АДРЕСА_1 громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не проживають із 2001 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З метою визначення кола членів сім`ї власника житла беруться до уваги положення ст. 64 ЖК України де до них відноситься дружина наймача, їх батьки і діти. Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є родичами ОСОБА_1 , однак не є членами її сім`ї, оскільки не проживають у вказаній квартирі та не пов`язані спільним побутом із її мешканцями.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї.

Що стосується сина позивача, варто зауважити наступне.

Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

У відповідності до ст. 156 ЖК УРСР Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла за законом.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_3 , син позивача, без поважних причин більше року не проживає за місцем своєї реєстрації, не бере участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та між ним і позивачем по справі не було ніякої домовленості щодо користування будинком. За таких умов, відповідач являється таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, керуючись, ст. ст. 156 ЖК України, ст. 16, 319, 321, 319, 405 ЦК України, ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим будинком у АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя С. А. Асташев