Справа № 344/1854/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/767/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів по справі №344/1854/13-ц за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року такими, що не підлягають виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2018 року, постановлену в складі судді Пастернак І.А. у м. Івано-Франківськ,

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про визнання виконавчих листів по справі №344/1854/13-ц за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року такими, що не підлягають виконанню.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2013 року у справі №344/1854/13-ц задоволено позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року. З нього стягнуто на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1 351 899 грн 69 коп. та 1 351 грн 90 коп. витрат по оплаті судового збору. На виконання рішення суду видано виконавчі листи, які пред`явлено на примусове виконання до Івано-Франківського МВ ДВС по яких відкрито виконавче провадження. 24 квітня 2018 року Івано-Франківським міським судом замінено стягувача з ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" на його правонаступника ОСОБА_2 Посилаючись на те, що ним у добровільному порядку погашено заборгованість за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року перед ОСОБА_2 в повному обсязі, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою стягувача та ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2018 року, просив визнати виконавчі листи по справі №344/1854/13-ц за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та про стягнення заборгованості за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року у розмірі 1 351 899 грн 69 коп. такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про визнання виконавчих листів по справі №344/1854/13-ц за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової про задоволення заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. На думку апелянта, суд не врахував того, що він подав докази відсутності боргу за кредитними договором №24/08-МК від 17.03.2008 року перед ОСОБА_2 , яка є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Крім того, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2018 року визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №344/12501/15-ц, виданих на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 27 жовтня 2015 року про стягнення з нього в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ОСОБА_2 відсутність боргу за кредитним договором №24/08-МК від 17 березня 2008 року. Тобто судовим рішенням, яке набрало законної сили вже встановленні обставини про добровільне погашення заборгованості за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року. Таким чином судом в іншій справі з приводу тих же обставин зроблений протилежний висновок щодо наявності підстав для визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 02 липня 2019 року подав клопотання про відкладення розгляд справи, посилаючись на перебування у відпустці, тому не може прибути у судове засідання.

Колегія суддів вважає, що клопотання про відкладення розгляд справи слід відхилити, оскільки таке відкладенні розгляду справи призведе до порушення строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, встановленого ч.1 ст. 371 ЦПК України.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у визнані виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, встановлені ч. 2 ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню встановлені ч. 2 ст. 432 ЦПК України. Виконавчий лист було видано на підставі рішення суду від 26.09.2013 року, яке набрало законної сили. Посилання заявника на те, що заборгованість перед правонаступником стягувача ПАТ "Банк Фінанси та Кредит"- ОСОБА_2 сплачена ним в повному обсязі в добровільному порядку не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, так як не підтвержені доказами.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.09.2013 року у справі №344/1854/13-ц задоволено позовов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість у розмірі 1 351 899 грн 69 коп. за договором №24/08-МК від 17.03.2008 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Фінанси та кредит" 1 351 грн 90 коп. витрат по оплаті судового збору. ( а.с.53) .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.04.2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні у справі №344/1854/13ц за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №24/08-МК від 17.03.2008 року, з ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" на його правонаступника ОСОБА_2 . ( а.с.156).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є: якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Стаття 4 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності зазначених підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 суду не подав.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

За таких обставин, докази того, що ОСОБА_1 у добровільному порядку виконав рішення суду про стягнення з нього 1 351 899 грн 69 коп. за договором №24/08-МК від 17.03.2008 року та 1 351 грн 90 коп. витрат по оплаті судового збору є підставою для закінчення виконання рішення суду у разі його фактичного виконання в повному обсязі за виконавчим документом, а не підставою, встановленою ч. 2 ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський