РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13704/18

пр. № 2/759/1833/19

10 травня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва під головуванням судді Сенька М.Ф., при секретарі Фещук Т.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Ломанова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, треті особи: Первинна профспілкова організація апарату управління Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та Міністерство інфраструктури України,

в с т а н о в и в:

За трудовою книжкою, ОСОБА_1 17.03.2015 був призначений на посаду заступника директора з аеронавігації Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі Украерорух) на підставі наказу № 137/о від 20.03.2015. В подальшому він неодноразово був переведений на інші керівні посади підприємства. Відповідно до наказу № 513/о від 17.07.2017 ОСОБА_1 призначений на посаду першого заступника директора Украероруху (т. 1 а. с. 34).

08.02.2018 ОСОБА_1 отримав попередження про наступне вивільнення відповідно до наказу Украероруху від 31.01.2018 року № 43 «Про введення в дію оновленої організаційної структури Украероруху» (т.1 а.с. 36).

12.03.2018 ОСОБА_1 подав заяву директору Украероруху про переведення його на вакантну посаду заступника директора з аеронавігаційного обслуговування Украероруху (т. 1 а. с. 129).

Розглянувши вказану заяву, директор Украероруху 20.03.2018р. надіслав до Міністерства інфраструктури України, клопотання про погодження кандидатури ОСОБА_1 на посаду заступника директора з аеронавігаційного обслуговування Украероруху.

23.04.2018 ОСОБА_1 повторно надано пропозицію працевлаштування із переліком інших вакантних посад по підприємству.

02.05.2018 ОСОБА_1 ознайомлено із наказом № 358 /о від 27.04.2018 року про звільнення на підставі ч.1.ст 40 КЗпП України.

31.07.2018 ОСОБА_1 ознайомлено із наказом від 19.07.2018 № 639/о про внесення змін до наказу від 27.04.2018 № 358/о, де визначена нова дата звільнення - 19 липня 2018 року.

ОСОБА_1 заявив позов до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, за яким просив визнати незаконними та скасувати накази про звільнення роботи, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на день ухвалення рішення у справі, та стягнути 40645 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на порушення вимог трудового законодавства, трудового договору не були повідомлені підстави відмови в призначенні на вакантну посаду заступника директора з аеронавігаційного обслуговування Украероруху, звільнення від займаної посади не було погоджене Міністерством інфраструктури України, відповідач не довів позивачу переліку всіх вакантних посад на момент надання попередження про звільнення, зокрема вакантної посади Заступника директора з адміністративно-господарських питань, роботодавець звільнив позивача від займаної посади незважаючи на те, що позивач не відмовлявся від переведення на іншу посаду, і можливість переведення існувала.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 10.09.2018, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач та його представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, остання надала пояснення, що зводяться до викладеного в заявах позивача.

Представник відповідача заперечив проти позову, надав пояснення, що зводяться до викладеного у відзиві та інших заявах, і заявив, що позивача було звільнено з роботи у повній відповідності з чинним законодавством.

Крім того, у справі є заява відповідача про застосування до спору наслідків спливу строків позовної давності.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України закріплено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП).

Відповідно до ч 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено судам, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Наказом директора Украероруху від 31.01.2018р. №43, було введено в дію з 01.02.2018р. оновлену організаційну структуру Украероруху та штатний розпис керівного складу підприємства.

Новим штатним розписом посада першого заступника директора Украероруху не передбачена.

Разом з тим, виконуючий обов`язки заступника директора з адміністративно-господарських питань повідомив голову профкому ППО АУ Украероруху, що звільнення працівників у зв`язку з скороченням при проведенні організаційних заходів не планується.

Дійсно, з огляду на новий штатний розпис, вбачається, що посада заступника директора з аеронавігаційного обслуговування була вакантною.

Пунктом 8.1.11 Статуту Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, звільнення з посад та призначення на посади заступників директора здійснюється за погодженням із Міністерством інфраструктури України.

Саме на виконання вказаних приписів директор Украероруху і звернувся до Міністерства інфраструктури України з клопотанням про погодження кандидатури ОСОБА_1 на посаду заступника директора з аеронавігаційного обслуговування. При цьому, з огляду на зміст клопотання, вбачається, що кандидат відповідає всім необхідним кваліфікаційним вимогам до посади.

Факт направлення клопотання на погодження, суд розцінює, як те, що керівником підприємства було прийняте рішення про призначення ОСОБА_1 на вакантну посаду заступника директора з аеронавігаційного обслуговування, після погодження Міністерством інфраструктури України.

На запит адвоката позивача, Міністерство інфраструктури України повідомили, що не приймали рішення, щодо погодження кандидатури ОСОБА_1 на посаду заступника директора з аеронавігаційного обслуговування Украероруху, оскільки листом Украаероруху від 12.04.2018р. №1-14-1575 на зазначену посаду було запропоновано іншу кандидатуру.

Отже, директор підприємства фактично змінив своє рішення, щодо кандидата на вакантну посаду.

Проте, про прийняте рішення та мотиви такого рішення позивача не було повідомлено, на що вказує відсутність відповідних письмових доказів. Напроти, звернення позивача з цього приводу директором залишені без відповіді.

Доводи представника відповідача про те, що директор підприємства був зобов`язаний направити на погодження всі кандидатури працівників, які звернулись із заявами про зайняття вакантної посади і відповідали кваліфікаційним вимогам до посади, є надуманими.

На переконання суду, у разі коли на одну і ту ж посаду претендують декілька осіб, саме керівник підприємства має визначитись з кандидатурою, яка має зайняти цю посаду, чи то особисто, чи то на конкурсній основі, чи в іншому порядку, визначеному на підприємстві.

На користь цього позивач вказав, що певний порядок відбору кандидатів на зайняття вакантних посад на підприємстві затверджено директором.

Крім того, директор підприємства, прийнявши рішення про звільнення позивача з займаної посади, в супереч тим же приписам п. 8.1.11 Статуту, не погодив таке звільнення з Міністерством інфраструктури України.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що таке погодження при звільненні працівника на підставі ч.1.ст 40 КЗпП України не потрібне, оскільки Статут підприємства не містить відповідного винятку із правила, встановленого п. 8.1.11.

Крім того, директор змінивши своє рішення про призначення позивача на вакантну посаду, фактично позбавив останнього, в порядку та строки визначені законом (ст. 49-2 КЗпП), розглянути можливість призначення на іншу посаду, на що вказує той факт, що позивача повторно ознайомлено з переліком вакантних посад, за неділю до видання наказу про звільнення, та відсутність будь-якого документу про відмову позивача від запропонованих посад.

Тому, суд приходить до однозначного висновку, що директор підприємства необґрунтовано відмовив позивачу в призначенні на вакантну посаду, і звільнення позивача з роботи відбулось з грубим порушенням чинного трудового законодавства України.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Саме такий правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14.

Заява відповідача про застосування до спору наслідків спливу строків позовної давності є надуманою.

Обраний позивачем шлях поновлення порушеного права, а саме шляхом визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є адекватним порушенню і заснований на приписах ст. 235 КЗпП України.

Разом з тим, суд вважає, що вимога про скасування наказу директора Украероруху від 19.07.2018 № 639/о про внесення змін до наказу про звільнення з роботи, заявлена зайво, оскільки зі скасуванням наказу про звільнення втрачають силу і накази про внесення змін до нього.

Суд також погоджується, що позивача має бути поновлено на посаді, яку він обіймав перед звільненням, оскільки це узгоджується з приписами ст. 240-1 КЗпП України,

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок).

Положення Порядку застосовуються у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пп. «л» п. 1 Порядку).

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

З наданої відповідачем довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 вбачається, що середньоденний заробіток останнього становить 3582,75 грн. Кількість робочих днів з дня незаконного звільнення до винесення рішення у справі (час вимушеного прогулу) становить 201день.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 720 132,75 грн. (3582,75 грн.*201).

Що стосується вимог позову про стягнення моральної шкоди, то суд, виходячи із самого факту незаконного звільнення, правової підстави звільнення, та з огляду на надані докази, вважає, що така шкода позивачу дійсно заподіяна. Ці вимоги позивачем правильно засновані на приписах ст. ст. 23, 1167 ЦК України.

Заявлений розмір відшкодування, на думку суду, є виваженим та справедливим, виходячи з конкретних обставин справи, що викладені в рішенні, та даних щодо особи позивача, як вони встановлені в судовому засіданні.

Підсумовуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю.

За такого рішення, витрати понесені позивачем у справі, у вигляді судового збору в сумі 1762 грн., та витрат на правничу допомогу, що знайшли своє підтвердження в сумі 52000 грн., мають бути відшкодовані йому відповідачем, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Заходів забезпечення позову судом не вживались.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст. ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 27.04.2018 року № 358/о про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора з операційних питань Украероруху.

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора з операційних питань Державного підприємства обслуговування повітряного руху України () з 19.07.2018 року.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України( ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 720 132 грн. 75 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 40 645 грн. на відшкодування моральної шкоди, 52 000 грн. на компенсацію витрат з правничої допомоги, та 1 762 грн. судового збору, а всього стягнути 814539 (вісімсот чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 75 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Повне рішення виготовлене 16.05.2019 року.

Можливість отримати інформацію про справу, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.