ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді-Хіль Л.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Пилипчук Л.І.,

Секретар: Григоришина М.В.,

За участі: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", про відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 150000 грн.

В обґрунтування позову вказував, що 14 грудня 2017 року приблизно о 20 год. 00 хв. по вул. Вадима Пугачова в м. Кременчуці ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п. 18.1 «Правил дорожнього руху України», не зменшивши швидкість та не зупинивши свій транспортний засіб, виїхав на пішохідний перехід та допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на нього як пішохода.

Зазначив, що в результаті наїзду він отримав тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді: перелому скроневої кістки зліва; забою правої скроневої долі головного мозку; епідуральної гематоми лівої скроневої ділянки зі зміщенням серединних структур головного мозку; забійної рани лівої скроневої ділянки голови, яка поєднана із: закритим переломом середньої третини велико - і мало гомілкових кісток правої нижньої кінцівки, зі зміщенням уламків, на тлі підшкірної гематоми правої гомілки; закритим переломом середньої фаланги третього пальця правої кисті, зі зміщенням уламків, які по ступеню тяжкості визначаються як тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпечних для життя.

Внаслідок цього йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних зі стресом, фізичним болем, вимушеною відмовою від звичайного способу життя, тривалого лікування, а також не може нормально пересуватись внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що вище вказані.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погодившись з рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом не прийнято до уваги викладені в судово-медичному висновку експерта дані медичної документації та додаткові виписки щодо завданих тілесних ушкоджень, згідно яких він більше 9 місяців був вимушений пересуватись на милицях.

Вказує, що судом безпідставно зазначено, що відповідач повністю відшкодував йому витрати на проходження стаціонарного лікування, оскільки це стосується тільки лікування до кінця травня 2018 року, а в подальшому відповідач відмовився надавати допомогу на лікування.

Також, в апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржив ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог та в частині стягнення судового збору скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевим судом було невірно зазначено, що позивач тривалий час перебував на лікуванні внаслідок чого дійсно був позбавлений нормального життєвого ритму.

Крім того, зазначає, що судом до спірних правовідносин не застосовано ст. 1194 ЦК України, а також ст. 23.1,256-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також вважає, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди.

30.08.2019 року від ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 надійшли відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких вони просять залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , оскільки останній не надав до суду доказів спричинення йому моральної шкоди.

02.08.2019 рок від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому він просив апеляційну скаргу останнього залишити без задоволення, а рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 14 грудня 2017 року приблизно о 20 год. 00 хв. по вул. Вадима Пугачова в м. Кременчуці ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п. 18.1 «Правил дорожнього руху України», не зменшивши швидкість та не зупинивши свій транспортний засіб, виїхав на пішохідний перехід та допустив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_1 .

Також встановлено, що в результаті наїзду позивач отримав тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості визначаються як тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпечних для життя.

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних зі стресом, фізичним болем, вимушеною відмовою від звичного способу життя, внаслідок тривалого лікування, яке триває і по теперішній час, не може нормально пересуватись.

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3923 вбачається, що у результаті отриманої травми ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» у період з 14.12.2017 року по 16.01.2018 з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 2 ст., епідуральна гематома лівої скроневої ділянки голови, перелом лівої скроневої кістки, закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, закритий перелом середньої фаланги 3 пальця правої кисті.

21.12.2017 року проведено оперативне втручання - видалення епідуральної гематоми лівої скроневої ділянки. 05.01.2018 року проведено оперативне втручання - відкрита репозиція, МОС інтрамедулярний МОС перелому н/з правої великогомілкової кістки.

16.01.2018 року виписаний на амбулаторне лікування, рекомендовано нагляд травматолога, невролога за місцем проживання, хода за допомогою милиць.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4381 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» у період з 03.08.2018 року по 14.08.2018 року. Проведено оперативне лікування: видалення гвинтів з правої в/г кістки. Резекція правої м/г кістки.

Вироком Автозаводського районного суду м . Кременчука від 12.09.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з доведеності факту завдання моральної шкоди, при цьому розмір завданої шкоди було оцінено у 7000 грн.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду в частині розміру моральної шкоди, оскільки він не відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Врахоуючи, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів щодо визначеного розміру моральної шкоди у сумі 150000 грн. Судова практика надана представником позивача, не є такими доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України, які б обґрунтовували розмір моральної шкоди.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, збільшивши його з 7000 грн. до 50000 грн., оскільки саме такий розмір відшкодування буде розумним і справедливим з урахуванням наданих доказів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнутої моральної шкоди підлягає зміні, шляхом збільшення суми з 7000 грн. до 50000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відшкодування йому моральної шкоди у сумі 150000 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що місцевим судом було невірно зазначено, що позивач тривалий час беребував на лікуванні, внаслідок чого дійсно був позбавлений нормального життєвого ритму не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, а саме виписками з медичної карти.

Також, не заслуговують доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин ст. 1194 ЦК України, а також ст. 23.1,256-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду.

Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (вчинення дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Правилами статті 1194 ЦК України встановлено, що в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

До того ж зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на наведене вище, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Отже, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, ПрАТ « СК «ПРОВІДНА» відшкодувала ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 245,37 грн, що підтверджується матерілами справи ( а.с.128), що не позбавило права позивача звернутися до ОСОБА_2 з позовом про відшкодування моральної шкоди оскільки страхове відшкодування не є достатнім для повного відшкодування завданої шкоди.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Позивачем заявлена вимога про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1200 грн.

Разом з цим, місцевим судом вірно зазначено, що ОСОБА_1 до суду не надано документи, що свідчать про оплату гонорару доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, та їх вартості.

Між тим, оскільки рішення місцевого суду змінено, апеляційний суд змінює порядок розподілу судових витрат відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на корсить осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі позову сплаті підлягав судовий збір у сумі 704,80 грн.

Оскільки позов задоволено на 33,33%, то з відповідача слід стягнути судовий збір за подачу позову у сумі 234,90 грн.

Решту судового збору в сумі 469,90 грн слід коменсувати за рахунок держави

Також, слід стягнути з відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 у розмірі 352,36 грн.

Решту судового збору в сумі 704,84 грн слід компенсувати за рахунок держави.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення в частині суми моральної шкоди та порядку розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 червня 2019 року в частині відшкодування моральної шкоди - змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_1 з 7000 грн. до 50000 грн.

Змінити порядок розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позовної зави у розмірі 234 грн. 90 коп.

Судовий збір у сумі 469,90 грн. компенсувати за рахунок держави.

В іншій частинірішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352,36 грн.

Судовий збір у сумі 704,84 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді Г.Л. Карпушин

Л.І. Пилипчук

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль