Ухвала

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 761/13921/15-ц

провадження № 61-3065 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України на постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України та просили стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 32 тис. грн; стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 12 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь ОСОБА_1 3 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь ОСОБА_2 3 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У лютому 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України на постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 44 тис. грн., яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 ? 100 = 192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, Головне управління Державної казначейської служби України подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України на постанову Київського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта