Справа № 364/600/19
Провадження № 2/364/243/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участі секретаря судового засідання Сіваченко Л. В.,

розглянувши в смт Володарка, у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін, цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

(РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку не зазначено)

представник позивача : ОСОБА_2

( РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , засоби зв`язку: № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 )

до ОСОБА_3 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача 27.05.2019 року звернувся до суду із названою позовною заявою вказуючи, що позивач - ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 В названому житловому будинку, зареєстрована, але, починаючи з 2011 року не проживає ОСОБА_3 . Догляд за будинком відповідач не здійснює та комунальні платежі не проводить, її особистих речей в будинку не має. Зазначений факт перешкоджає позивачу, як власнику житлового будинку, належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком.

Представник позивача, посилаючись на вказані вище обставини та ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 316,317,391,405, ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 4,175-177 ЦПК України , просить суд:

-визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою , що втратила право користування житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_2 ;

-визнати дану справу малозначною та провести її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження;

-стягнути судові витрати.

12.06.2019 року визнано дану цивільну справу малозначною та призначено у спрощеному позовному провадженні до судового розгляду, без виклику сторін, в приміщенні Володарського районного суду Київської області на 08.07.2019 року.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та йому було роз`яснено право подати протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження письмову заяву із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження та про подання відзиву на позовну заяву, що підтверджується поштовим повідомленням ( а.с. 28). Зазначеним правом відповідач не скористався , відзиву на позовну заяву не надіслав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надав.

Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача викладену у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Матеріали справи вказують, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності позивача стверджено договором купівлі-продажу будинку від 23.03.1989 року ( а.с. 10) та витягом з по господарської книги Завадівської сільської ради Володарського району Київської області № 178 від 22.05.2019 року ( а.с. 25).

Згідно довідки Завадівської сільської ради Володарського району Київської області № 148 від 16.04.2019 року до складу сім`ї ОСОБА_1 входять : дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 . Вказана довідка також зазначає, що колишня невістка ОСОБА_3 , зареєстрована у названому будинку 22.07.2011 року, але не проживає з 2011 року ( а.с.16). Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ній не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника цього будинку, мати певні пільги при оплаті комунальних послуг та інш. Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавав.

Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.

Зі змісту ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ст. ст.379, 382 ЦК України.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

У п.33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням права володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Вирішуючи спір встановлено, що відповідач з 2011 року, у спірному будинку як член сім`ї позивача не проживала.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).

Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідача.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування належним позивачу на праві власності житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн, які відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого нею судового збору.

Керуючись ст. ст. 150, 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житлом , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Володарського районного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. Л. Моргун