Справа № 234/5641/19
Провадження № 2/234/2073/19
07 травня 2019 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді - Данелюк О.М.,
при секретарі - Антоненко О.В.,
представника третьої особи - Балуєвої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу №234/5641/19 за позовною заявою:
ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
третя особа: Орган опіки і піклування Краматорської міської ради, юридична адреса: м. Краматорськ, вул. Дружби, 9А.
про надання дозволу на виїзд з території України неповнолітньої дитини без згоди батька, -
Обставини справи:
02.04.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд з території України неповнолітньої дитини без згоди батька.
Від спільного шлюбу вони мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після припинення спільного сімейного життя між нею та відповідачем донька залишилася мешкати разом з нею.
З метою матеріального забезпечення дитини, позивачка у 2018 році за робочою візою працювала пакувальником в Республиці Польща. 27.06.2018 року, вона отримала нове запрошення на теж саме підприємство на період з 25.09.2018 року по 27.02.2019 року.
До республіки Польща вона планувала їхати разом з донькою. В Польщі вона знайшла для ОСОБА_4 школу. Підприємство , на якому вона буде працювати забезпечує її та родину житлом.
Однак відповідач з невідомої причини заперечує проти вивозу позивачкою доньки до Республіки Польща. Свою відмову він нічим не обґрунтовує.
Просить надати їй дозвіл на виїзд з території України на територію Республіки Польща протягом періоду часу з 01.06.2019 року по 01.06.2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Донецька, в супроводі матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди та супроводу батька- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05.04.2019 провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд з території України дитини без згоди та супроводу батька відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 15.04.2019 року.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25.04.2019 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 07.05.2019 року.
Від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивачка просить справу слухати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3)Відповідач не подав відзив;
4)Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд ухвалив про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи служби Орган опіки та піклування Краматорської міської Ради у судове засідання не з`явився, але надав пояснення, в якій просили справу слухати в їх відсутність. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують в повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Як слідує зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до свідоцтва про народження, батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 . (а.с.5).
Згідно довідки №6648 про склад сім`ї, дитина ОСОБА_5 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 .
Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
До такого висновку суд прийшов з наступного.
Згідно ст.154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як законні представники без спеціальних повноважень.
Відповідно до Постанови КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», а саме п.2-2 п.п.3 абз.5 виїзд за межі України громадян які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред`явлення оригіналу, або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
В силу п.17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт.
Згідно п.18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 (зі змінами).
Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно з ст.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків, на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Аналізуючи, наведенні вище положення закону, судом встановлено, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування, конкретною метою та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання такої згоди за рішенням суду. Отже, рішення суду про надання такої згоди може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання дозволу на майбутнє для невизначеної поїздки не здійснюється.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
При цьому, згідно ст.4 Конвенції про контакт з дітьми, яка була ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року та набула чинності для України 1 квітня 2007 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Статтею 7 Конвенції передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.
Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, а саме чинним законодавством встановлено певний порядок виїзду неповнолітньої дитини за кордон за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків, на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Тому суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на виїзд з території України на територію республіки Польща протягом періоду часу з 01.06.2019 року по 01.06.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в супроводі матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 144, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.19, 141, 171 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд з території України неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.
Надати дозвіл на виїзд з території України на територію республіки Польща протягом періоду часу з 01.06.2019 року по 01.06.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в супроводі матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Краматорського
міського суду О.М. Данелюк