Єдиний унікальний номер 236/850/19 Номер провадження 22-ц/804/1909/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 травня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Саржевської І.В. в місті Покровську Донецької області (повне судове рішення складено 21 травня 2019 року), в справі номер 236/850/19 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся ПАТ АБ «Укргазбанк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.05.2013 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2203/04МСБ-312, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит в розмірі 268744,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18,5 % річних в порядку, на умовах та строком повернення кредитних коштів до 21.05.2018 року.

22.05.2013 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №312/04МСБ-1, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору.

Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 04.02.2019 року становить: заборгованість за кредитом - 194001,91 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року - 30297,60 грн., загальна заборгованість за кредитним договором складає 224299,51 грн.

Тому, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 224299,51 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 травня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» суму заборгованості за кредитним договором №2203/04МСБ-312 від 22.05.2013 в розмірі 224299,51 грн., що складається з: нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 30.04.2015 - 30297,60 грн., заборгованості за кредитом 194001,91 грн., а також судовий збір в розмірі 3364,49 грн.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним заочним рішенням не погодився позивач ПАТ АТ «Укргазбанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати заочне рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 травня 2019 року в частині відмови в задоволенні вимог до ОСОБА_2 , та ухвалити нове рішення, яким вимоги про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2 є необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Судом не враховано, що умовами кредитного договору передбачено обов`язок повернення кредиту та сплата відсотків частинами, щомісячно.

Зазначає, що кредитний договір встановлює окремі обов`язки, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Вважає, що судом не враховано вимоги ст. ст. 559, 627, 628, 1048, 1050 ЦК України та те, що відповідно до положень кредитного договору, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що залишились невиконаними з будь-яких причин.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, отримавши 28 серпня 2019 року судову повістку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 92).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 91).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог до ОСОБА_2 , апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 22.05.2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2203/04МСБ-312, за яким ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 268744,00 грн. з терміном користування з 22.05.2013 року по 21.05.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,5 % річних (а.с. 16-19).

Відповідно до договору поруки №312/04МСБ-1 від 22.05.2013 року, укладеного між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , останній зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору №2203/04МСБ-312 від 22.05.2013року (а.с. 23-24).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №2203/04МСБ-312 від 22.05.2013 року вбачається, що станом на 04.02.2019 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 224299,51 грн., що складається з: нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 30.04.2015 - 30297,60 грн., заборгованості за кредитом - 194001,91 грн. (а.с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених до нього вимог щодо солідарного обов`язку по сплаті заборгованості за кредитним договором №2203/04МСБ-312 від 22.05.2013 року.

Такий висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 5.1 договору поруки №312/04МСБ-1 від 22 травня 2013 року, укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань позичальника (боржника) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Відтак, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_1 (а, відтак, і поручитель ОСОБА_2 ) взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21.05.2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, за кредитним договором №2203/04МСБ-312 (п. 1.1 договору поруки №312/04МСБ-1).

Відповідно до п. 2.1 договору поруки №312/04МСБ-1 у випадку невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до позичальника та поручителя.

За таких обставин, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, шестимісячний строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено, у тому числі, і періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Судом встановлено, що позивач відповідно до умов кредитного договору (пункт 4.2.9.) не скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту. З письмовою вимогою про дострокове виконання позичальником та поручителем зобов`язань до них не звернувся. Отже, відповідно до графіку погашення кредиту строк виконання кредитного договору в повному обсязі настав 21 травня 2018 року. З позовом, зокрема, до ОСОБА_2 позивач звернувся 1 березня 2019 року (а.с. 4-7, 35).

Тобто, банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобов`язання, і в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_2 солідарного обов`язку по сплаті заборгованості за кредитним договором, та ухвалив законне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2

Наведені в апеляційній скарзі доводи ПАТ АБ «Укргазбанк» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій щодо обставин справи та оцінки доказів, є безпідставними, не спростовують та не впливають на правильність винесеного рішення.

Отже, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» по сплаті судового збору пов`язані з поданням апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року.

Суддя: