Справа №: 398/4710/18
провадження №: 2-о/398/23/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" лютого 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря судового засідання Михно О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області, представник ОСОБА_3, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник звернувся до суду з заявою, у якій просить встановити факт, що він постійно проживав в Україні станом на 24.08.1991 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з він народився 23.02.1986 року в місті Олександрія Кіровоградської області, однак свідоцтво про народження втратив. Його родина, батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_5, брат ОСОБА_6 і він постійно проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року, він з 1989 по 1993 роки відвідував ДНЗ №10 в Південному мікрорайоні м. Олександрія. Звернувшись за довідкою до відділу управління освіти отримав лист в якому йому було зазначено, що інформація про відвідувачів ДНЗ №10 збереглася з 1996 року, коли він перейшов на баланс комунальної власності міста. З 1993 по 2001 роки він навчався в ЗНЗ №5 м. Олександрія. З 2001 по 2003 роки він навчався в ПТУ №17 м. Олександрія. Після виповнення 16 років, батьки не звернулися для отримання ним паспорта, однак він отримав ідентифікаційний номер. 25.05.2007 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області був засуджений та відбував покарання. 15.07.2008 року померла його мати. Батько з братом переїхали проживати до ІНФОРМАЦІЯ_2. 10.08.2011 року помер його батько. 07.04.2012 року помер його брат. Після звільнення він почав збирати документи для отримання паспорта громадянина України, однак при перевірці його особи не встановлено його належності до громадянства України, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт його постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 року. Копію свідоцтва про народження він отримати не має можливості, оскільки у нього відсутній паспорт.

Заявник у судовому засіданні підтримав позов із зазначених у ньому підстав, просив також розглянути справу без витребуваного за його клопотанням державного акту про народження, оскільки орган реєстрації актів цивільного стану не встиг надати його суду на час проведення засідання у справі.

Представник заявника у судове засідання не зявився. Заявник просив проводити розгляд справи за відсутності його представника.

Представник заінтересованої особи просив задовольнити заяву ОСОБА_1 та повідомив, що у 2016 році заявник звернувся до Олександрійського відділу ДМС після звільнення з місць позбавлення волі для видачі паспорта, однак не міг надати документи які підтверджують факт його проживання в Україні на час здобуття незалежності. УДМС вставновив особу заявника, видав довідку, однак не зміг встановити належність заявника до громадянства жодної країни у звязку відсутністю відповідних документів, тому заявнику було розяснено право звернутися до суду. Представник також просить суд викласти рішення з урахуванням п.10. Поряду провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно довідки про звільнення ОСОБА_6 ЧНЦ №01388, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, засуджений вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.05.2007 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 70, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Постановою цього ж суду від 13.12.2007 року іспитовий строк скасовано, направлено в місця позбавлення волі. Звільнено 23.09.2011 року на підставі ст. 3 «а» Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року з невідбутим строком 1 рік 01 місяць 13 днів.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 (батько заявника) народився 27.07.1956 року в с. Золотарівка Світловодського району Кіровоградської області.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 10.08.2011 року.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 (брат заявника) помер 07 квітня 2012 року.

Згідно картки прописки форми №16 ОСОБА_4 народився 27.07.1956 року, має сина ОСОБА_1.

Згідно листа Олександрійського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області №2174-1419-04-18 від 20.08.2018 року, повторна видача свідоцтва про народження дитини відповідно до Правил ДРАЦС в України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (зі змінами) видається батькам або усиновителям дитини. Крім цього видача свідоцтва особам, яким виповнилося 16 років, можливо при наявності паспорта. Так як паспорта ОСОБА_1 не має, видати повторно свідоцтво про народження дитини відділ не має правових підстав.

Згідно довідки №13/1287 від 16.09.2016 року, виданої Олександрійським РС УДМС України в Кіровоградській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, його особу ідентифіковано, однак належність до жодного громадянства не встановлено.

Згідно листа Управління освіти, молоді та спорту Олександрійської міської ради №13-9/521 від 12.12.2018 року, надати довідку стосовно перебування ОСОБА_7, 23.02.1986 року у списках вихованців дошкільного навчального закладу №10 м. Олександрії у період з 1989 року по 1993 рік неможливо, оскільки дана інформація відсутня.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що знала усю сімю заявника, оскільки вона проживала в одному гуртожитку ум. Олександрії з ними, потім і сімя заявника, і свідка отримали нові квартири в іншому будинку в ОСОБА_7, потім заявника засудили і він відбував покарання. У 1991 році ОСОБА_1 разом з батьком, матірю і братом проживали в ОСОБА_7 у гуртожитку або вже після отримання нової квартири у будинку за адресою АДРЕСА_1. У цю квартиру сімя заявника переїхала навесні 1991 року. Свідок також отримала квартиру №131 у цьому ж будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що заявник народився 23 лютого 1986 року. Свідок проживала в одному будинку із заявником і її син дружив із ОСОБА_1 У 1991 році заявник із сімєю проживав в ОСОБА_7: спочатку у гуртожитку за адресою вул ОСОБА_10, 35, а потім у квартирі а адресою вул. Садова, 41. Свідок також проживала у цьому гуртожитку та приблизно у 1993 році отримала квартиру у зазначеному будинку.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільно-процесуального Кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

В ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 293 Цивільно-процесуального Кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

Відповідно до п.10 зазначеного Порядку одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи зазначені вище докази, суд вважає доведеним факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 у неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 в Україні.

Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 рік, має для юридичне значення, так як від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а саме можливість отримати паспорт громадянина України.

За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 3, 6 ЗУ «Про громадянство України», суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, рнокпп НОМЕР_1, місце проживання: 28030, Кіровоградська обл., Олександрійський р-н., с. Косівка, пров. Садовий, 7, від імені якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, юридична адреса: 28000, Кіровоградська область, місто Олександрія, вулиця Святомиколаївська, 10, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області, , юридична адреса: 25015, місто Кропивницький, вулиця Єгорова, 25-а, про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18 лютого 2019 року.

Суддя Орловський В.В.