Єдиний унікальний номер судової справи 225/6973/18
Номер провадження 2/225/184/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Скиба М.М.,

за участю

секретаря судового засідання Солодкої Є.В.,

розглянув у підготовчому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона є основним наймачем квартири №3, що розташована в будинку №25 по вул. Білоруська в м. Торецьку Донецької області. За вказаною адресою також зареєстрований син позивача ОСОБА_2, який у 2008 році виїхав до Російської Федерації, при цьому не знявшись з реєстрації з зазначеної квартири. З того часу відповідач не мешкає за адресою своєї реєстрації, особистих речей його в квартирі не має, за житло не піклується, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти не проводить. Також зазначила, що вона не має можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач до підготовчого засідання не зявилася, надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач до підготовчого засідання не прибув, надав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу.

Положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зазначає, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1.

На імя позивача ОСОБА_1 у Приватному підприємстві «Техноком Н» відкрито особовий рахунок №30150.

Відповідно до довідки від 06.11.2018 року, виданої Комунальним підприємством «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради у вказаній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, який є сином позивача.

Згідно з актом від 08.11.2018 року, складеного головою вуличної дільниці №4 в присутності двох свідків (сусідів) встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2008 року по теперішній час, особистих речей його в квартирі не має.

Крім того, відповідно до інформації, наданої Військово-цивільною адміністрацією міста Торецьк Донецької області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично не проживає у місті Торецьк з 2008 року.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2008 року проживає у Російській Федерації і не має наміру повертатись до міста Торецьк Донецької області.

За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідача у вказаній квартирі.

Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Матеріали справи не містять доказів щодо поважності відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивач є основним наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача, який є сином позивача, без поважних причин понад шість місяців у вказаній квартирі, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі ст.ст 71, 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 200, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою №3, що розташована в будинку № 25 по вулиці Білоруська у місті Торецьк Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Скиба