Справа № 182/1820/19
Провадження № 2/0182/1726/2019
10.07.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -
Позивач 19 березня 2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 серпня 2007 року належить квартира АДРЕСА_1 .
У зазначеній квартирі, крім неї, зареєстрована також її донька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідачі є зареєстрованими за вищезазначеною адресою, але , фактично в квартирі не проживають, в квартирі не з`являються, не користуються нею та не несуть витрати по її утриманню .
Добровільно вирішити спір вона можливості не має, оскільки ніяких зв`язків вони не підримують, їй не відоме фактичне місце проживання відповідачів.
Реєстрація відповідачів в належній їй квартирі позбавляє її права на розпорядження її власністю, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг, крім того, позбавляє її право на отримання субсидії, яка надається на погашення витрат з оплати житлово-комунальних послуг.
Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною їй квартирою, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою про відкриття провадження від 20 травня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження від 20 травня 2019 року, як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 17). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направили.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.
Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2007 року, виданого виконкомом Нікопольської міської ради на підставі рішення виконкому Нікопольської міської ради від 22 серпня 2007 року, номер 599 (а.с. 5).
У вищезазначеній квартирі, окрім позивачки, зареєстровані донька - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 7, 18). Зазначені обставини, також, підтверджено відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, згідно яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: квартира АДРЕСА_1 (а.с. 13, 14).
Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України.
В п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16 за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Отже, вирішуючи дану справу, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачі фактично в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, не приймають участі в утриманні квартири, не сплачують комунальні платежі. Особистих речей відповідачів в квартирі немає.
Факт не проживання відповідачів з 10 вересня 2013 року зафіксовано в акті про не проживання від 17 березня 2019 року, посвідченого головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОСББ 79» ОСОБА_4 С ОСОБА_5 Г., за свідченнями сусідів (а.с. 7).
Отже, відповідачі не проживають і не користуються спірним житловим приміщенням, не виконують свої зобов`язання по оплаті комунальних послуг, не цікавляться ним і не підтримують приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідачі понад рік відсутні за місцем своєї реєстрації.
Доказів щодо поважних причин не проживання відповідачів в спірній квартирі з 2013 року не пред`явлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідачів з 2013 року у спірній квартирі в судовому засіданні судом не встановлено.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи доведеність в судовому засіданні підстав позову ОСОБА_1 та ненадання відповідачами доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також, враховуючи, що відповідачі фактично проживають за іншою адресою, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 72, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева