Справа № 544/1015/18
пров.№ 6/544/5/2019
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2019 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання Чеботарьової Л.В.,

розглянувши у залі суду по вул. Ярмарковій, 17 у м. Пирятин подання старшого державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2,

у с т а н о в и в :

До Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло подання старшого державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 про примусове входження до житла боржника фізичної особи, де знаходиться майно боржника ОСОБА_2. В обґрунтування подання заявник зазначив, що на примусовому виконанні Пирятинського районного відділу ДВС знаходяться виконавчі провадження № 57798413 та № 57798572 з виконання виконавчих листів №544/1015/18, виданих Пирятинським районним судом Полтавської області 26.11.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 82852,32 грн. На даний час сума боргу залишається несплаченою, строки здійснення виконавчого провадження не зупинені, існує необхідність проникнення до будинку для проведення виконавчих дій.

Старший державний виконавець Козін І.І. до суду не зявилася, у поданні просить проводити розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що в задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Судом установлено, що на виконанні Пирятинського районного відділу ДВС знаходяться виконавчі провадження № 57798413 та № 57798572 з виконання виконавчих листів №544/1015/18, виданих Пирятинським районним судом Полтавської області 26.11.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 82032 грн та судового збору у розмірі 820,32 грн (а.с.44-45,46-47).

Постанови про відкриття вказаних виконавчих проваджень були направлені ОСОБА_2 рекомендованим листом (а.с.48).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру № 5, у житловому будинку № 3, м. Пирятин Полтавської області (а.с.53).

04 грудня 2018 року начальник відділу Пирятинського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_4 виніс постанову про арешт майна, якою застосовано арешт відносно вказаної квартири (а.с. 52).

Відповідно до інформації, наданої відділом державної реєстрації виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 54).

30 січня 2019 року державним виконавцем Козін І.І. за вказаною адресою було здійснено вихід, проте двері ніхто не відчинив. Зі слів сусідки, боржник перебуває вдома. ОСОБА_2 залишено виклик з вимогою зявитися до державного виконавця 06.02.2019 та повідомлення про проведення опису майна 07.02.2019 (а.с. 55-57). При повторному виході за адресою боржника 07 лютого 2019 року двері знову не відчинили, у звязку з чим здійснити перевірку майнового стану боржника не було можливості (а.с. 58).

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Стаття 30 Конституції гарантує кожному недоторканність житла чи іншого володіння. Так, згідно із цією статтею «не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року).

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

З метою належного дотримання вимог, закріплених у конвенції, суд повинен ураховувати позиції Європейського суду з прав людини, сформульовані ним у рішеннях «Ратушна проти України», «Поліщук проти України», «Васильчук проти України», «Головань проти України», «Смирнов проти Росії».

Частиною першою статті 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З урахуванням аналізу зазначеної вище норми суд зазначає, що підставами для примусового проникнення до житла є: знаходження майна або коштів боржника у певному приміщенні, або знаходження дитини, відібрання якої передбачено виконавчим документом, у певному приміщенні, та якщо боржник чинить перешкоди вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

В інших випадках законодавством не передбачено при виконанні рішень примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Про перебування боржника за місцем реєстрації свідчать лише слові сусідки. Суд не може визнати такий доказ допустимим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про взаємовідносини боржника та вказаної сусідки. Правдивість таких слів сусідки нічим не підтверджено.

Також в ході судового засідання встановлено відсутність обґрунтованих підстав щодо необхідності саме проникнення у житло чи інше володіння фізичної особи.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду.

Державним виконавцем не доведено, що інакше як без примусового проникнення у житло чи інше володіння особи примусове виконання рішення неможливе. Зокрема, з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не перевірялося місцеперебування боржника ні шляхом приводу, ні шляхом оголошення у розшук боржника. Також, державним виконавцем не надано жодних доказів щодо наявності чи відсутності у боржника будь-якого іншого нерухомого майно та транспортних засобів, а також чи перебуває майно чи кошти боржника за вище вказаною адресою.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання старшого державного виконавця Пирятинського РВ ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 439, 260, 261, 353 ЦПК України, ст. ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.О. Ощинська