ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5691/19 Справа № 212/231/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач- Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 21 березня 2019 року, ухваленого суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат " про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 19.09.2007 року йому первинно встановлено 5 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, переоглядом 01.07.2014 року встановлено 30 % втрати професійної працездатності.

При переогляді 25.09.2018 року йому встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання він відчуває біль та обмеження об`єму рухів у попереково-крижовому відділі хребта, почуття задишки, сухий кашель, загальну слабкість. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінив в 150 228грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50029 Дніпропетровська область м.Кривий Ріг вул.Симбірцева,1А ідентифікаційний код 00191307) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (50029 Дніпропетровська область м.Кривий Ріг вул.Симбірцева,1А ідентифікаційний код 00191307) на користь держави судовій збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що на підприємстві відповідача ОСОБА_1 пропрацював всього 1 рік та 4 місяці, з12 травня 1992 року по 30 вересня 1993 року підземним машиністом електровозу шахти ім.. Леніна ВО «Кривбасруда». При цьому, як зазначає апелянт, суд першої інстанції вірно встановивши, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником Першотравневого рудоуправління Державного виробничого об`єднання «Кривбасруда», невірно вказав про правонаступництво ПАТ «Кривбасзалізрудком» по іншим підприємствам, де працював позивач, оскільки жодних доказів відповідного правонаступництва в матеріалах справи немає.

Апелянт наголошує на тому, що розмір стягнутої судом моральної шкоди не узгоджується з усталеною судовою практикою по аналогічним справам при стійкій втраті працездатності у розмірі 65%, встановленої безстроково, беручи до уваги стаж роботи на підприємстві відповідача 1 рік та 4 місяці. На думку апелянта стягнення моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком», за відсутності вини підприємства фактично є втручанням держави у мирне володіння майном юридичної особи, оскільки з підприємства стягнуються грошові кошти, які є його власністю, і таке стягнення не можна назвати правомірним.

Окрім того, відповідач вказує, що суд не звернув увагу на те, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений та ознайомлений під розпис про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, які ще не усунуто та можливі їх впливи на здоров`я, його права і пільги на компенсації за роботу в таких умовах, однак свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість погіршення його здоров`я та його наслідки, а отже відповідач не вчиняв протиправних дій щодо позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди з цієї підстави. На думку апелянта позивач свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилося у недбайливому ставленні до свого здоров`я, та, як наслідок спричинило виникнення у нього професійного захворювання.

Відповідач, посилаючись п.16 акту розслідування причини виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання, вказує на те, що це захворювання позивач отримав, працюючи на ТОВ «КРИВОРІЖШАХТОБУД», а тому ПАТ «Кривбасзалізрудком», не може нести відповідальність за отримання позивачем професійного захворювання.

На думку апелянта, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт спричинення йому моральної шкоди та її розмір, у зв`язку із чим, позовні вимоги не можуть бути задоволенні.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 12.05.1992 року по 30.09.1993 року працював підземним машиністом електровозу у Державному виробничому об`єднанні «Кривбасруда» на шахті «ім.Леніна», правонаступником якої є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що не заперечувалось відповідачем.

Висновком МСЕК від 19.09.2007 року позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з переоглядом.

При переогляді 01.07.2014 року встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково.

Згідно інформаційної довідки Криворізького міськуправління ГУ Держсанепідслужби у Дніпропетровській області про умови праці працівника при підозрі у нього професійного захворювання від 23.07.2013 року за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі роболчої зони умови праці підземного машиніста електровоза на шахті ім. «Леніна» у відділі капітального будівництва ВО «Кривбасруда» до 3 класу 1 ступеня шкідливості. (а.с.18-зворот).

Медичним висновком ЛЕК Науково-дослідного інституту промислової медицини від 13.03.2014 року, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень І-ІІ ст., (пиловий бронхіт І-ІІ ст., емфізема легень І-ІІ ст.), ЛН другого-третього ступеня. Вказаним висновком встановлено роботу позивача у шкідливих умовах з травня 1992 року по вересень 1993 року на ш.«Леніна» ВО «Кривбасруда», із посиланням на довідку про умови праці № 2/2-11-3-3870 від 23.07.2013 року зазначено основні характеристики умов праці на робочому місці підземного машиністу електровозу ВО «Кривбасруда», а саме: концентрація пилу складала 3,8 мг/м3 при ГДК до 2,0 мг/м3 впродовж понад 80% робочої зміни, клас шкідливості пилу3.1. (а.с.13-зворот.)

08.05.2014 року ТОВ «Криворіжшахтобуд» було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача ОСОБА_1 , у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: внаслідок недосконалості технології підземного шахтного будівництва, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного обладнання підпадав під вплив підвищених концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, визначено профмаршрут, в тому числі і під час роботи з 12.05.1992 року по 30.09.1992 року підземним машиністом електровозу шахти ім. Леніна ВО «Кривбасруда». (а.с.20-22).

Медичним висновком ЛЕК Науково-дослідного інституту промислової медицини від 07.08.2018 року позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ-ІІІ ст., (пиловий бронхіт І-ІІІ ст., емфізема легень ІІ-ІІІ ст.), група С, загострення середнього ступеню важкості, хронічне легеневе серце, НК першої стадії. (а.с.14).

Висновком МСЕК від 25.09.2018 року при повторному переогляді встановлено 65 % втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності безстроково.

Також матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.06.1985 року по 31.12.1987 року працював підземним крипільщиком, та підземним машиністом електровозу у Державному виробничому об`єднанні «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні.

Суд першої інстанції, виходячи із загальновідомих обставин, також встановив, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником прав та обов`язків такої структурної одиниці Державного виробничого об`єднання «Кривбасруда» як Першотравневе рудоуправління, де з 10.06.1985 року по 31.12.1987 року працював позивач.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався статтями 153, 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача протягом 1 року 4 місяців, яке порушувало норми з безпеки праці, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не може погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди, та не погоджується із доводами апелянта, щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні вимог позивача щодо його праці з 10.06.1985 по 31.12.1987 у Державному виробничому об`єднанні «Кривбасруда» Першотравневого рудоуправління, так, як судом було перевірено і встановлено, що підприємство відповідача не є правонаступником вказаної юридичної особи., тому, відповідно до вимог 367 ЦПК України, правильність висновків суду першої інстанції в цій частини колегією суддів не перевіряються.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року №20-рп/2008 також, роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійного захворювання стала зокрема і його праця на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 1 року 4 місяців, що підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 08 травня 2014 року №2, а також інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання, складеної 23 липня 2013 року Криворізьким міськуправлінням ГУ Держсанепідслужби у Дніпропетровській області (а.с.17-18,19-22).

З наведених вище підстав, колегія суддів не сприймає доводи відповідача про відсутність вини підприємства у виникненні професійного захворювання у позивача, а добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими, оскільки, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, тому доводи відповідача і у цій частині, колегія суддів відхиляє.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача нетривалий строк, а саме 1 рік 4 місяці 18 днів, всього його трудовий стаж на інших підприємствах становить 23 роки 9 місяців, що позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з переоглядом висновком МСЕК від 19.09.2007, в подальшому при переогляді 01.07.2014 року встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково та висновком МСЕК від 25.09.2018 року при повторному переогляді встановлено 65 % втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності безстроково.

На думку колегії суддів великий процент втрати професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених отриманим професійним захворюванням, ступінь втрати професійної працездатності -65% та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, тривалість трудових відносин на підприємстві відповідача -1 рік 4 місяці 18 днів, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити його з 35 000,00 грн. до 6 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачаз 35 000 грн. до 6 000грн.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року в частині розміру моральної шкоди змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 35 000 (тридцяти пяти тисяч) грн. до 6 000 (шести тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: