Справа № 308/5237/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Данко В.Й., з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 25.08.1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб Ужгородським міським відділом РАГС, про що було зроблено відповідний актовий запис №697. Однак, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 07.12.2001 року вказаний шлюб було розірвано. В травні 2002 року відділом РАГС Ужгородського міського управління юстиції шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу зроблено актовий запис №177 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії 1 ФМ №031550. Тобто фактичним моментом припинення шлюбу є 24.05.2002 року. Однак, позивачка вказує на те, що в період між ухваленням рішення суду про розірвання шлюбу та фактичним його розірванням, а саме 19.02.2002 року, нею була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1. Кошти на придбання вказаної квартири були особистими коштами ОСОБА_2, які були отримані від реалізації квартири за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська (Перемоги), 163/2 кв.17 та за рахунок Позики від 29.01.2002 року. 08.05.2017 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з метою відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1. Проте, нотаріусом було повідомлено, що оскільки вказана квартира була придбана під час шлюбу з відповідачем, необхідна його згода на її відчуження. Оскільки, джерелом набуття даної квартири є особисті кошти позивача, у час придбання квартири шлюб був фактично припиненим, подружжя проживало окремо, просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в останнє підготовче судове засідання не зявилися. Однак, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у визначений судом строк подав суду відзив на вказану позовну заяву, в якому проти даного позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні.

Однак, суд констатує, що в попередній судових засіданнях відповідач ОСОБА_3 змінив свою позицію та визнав предявлений до нього даний позов, в підтвердження чого до матеріалів справи було долучено нотаріально засвідчену заяву відповідача ОСОБА_3, згідно якої він визнає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить його колишній дружині ОСОБА_2 на праві особистої власності, оскільки придбана нею за особисті кошти.

Окрім того, відповідач ОСОБА_3 в останнє підготовче судове засідання не зявився. Однак, надав суду власноручно написану заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, заперечення викладенні у раніше поданому відзиві просить суд до уваги не брати, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

Третя особи приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у підготовче судове засідання повторно не зявилася. А тому суд проводить розгляд даного позову за відсутності належним чином повідомленої третьої особи.

Враховуючи той факт, що відповідачем ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні визнано позов у повному обсязі, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення рішення на стадії підготовчого провадження на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що 25.08.1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб Ужгородським міським відділом РАГС, про що було зроблено відповідний актовий запис №697.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 07.12.2001 року вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення.

20.02.2002 року між ОСОБА_6, яка діяла від свого імені та імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку, було укладено Договір купівлі продажу, згідно якого позивач придбала житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією даного договору.

24.05.2002 року відділом РАГС Ужгородського міського управління юстиції шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу зроблено актовий запис №177 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії 1 ФМ №031550 від 10.06.2002 року.

Суд констатує, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються законом, що діям на момент їх виникнення, а саме Кодексом про шлюбі та сімю України.

Згідно вимог ст.39 КпШС розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану.

Згідно вимог ст.44 КпШС шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, суд приходить до переконання, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана у період фактичного перебування в шлюбі із відповідачем ОСОБА_3, а саме в період в період між ухваленням рішення суду про розірвання шлюбу та фактичним його розірванням.

Однак, у вказаний період подружжя проживало окремо, спільного господарства не вело, шлюбні відносини не підтримувало.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Судом встановлено, що 08.05.2017 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з метою відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1. Проте, нотаріусом було повідомлено, що оскільки вказана квартира була придбана під час шлюбу з відповідачем, необхідна його згода на її відчуження.

Згідно вимог ч.2 ст.28 КпШС суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Обгрунтовуючи даний позов, позивач вказує на те, що кошти на придбання вказаної квартири були особистими коштами ОСОБА_2, які були отримані від реалізації квартири за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська (Перемоги), 163/2 кв.17 та за рахунок Позики від 29.01.2002 року.

Згідно вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, з наявної в матеріалах справи нотаріально засвідченої Заяви від 10.12.2018 року відповідача ОСОБА_3 вбачається, що він визнає той факт, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить його колишній дружині ОСОБА_2 на праві особистої власності, оскільки придбана нею за особисті кошти.

Дослідивши дану заяву, у суду немає сумніву щодо достовірності викладених в ній обставин та добровільності визнання даного позову.

У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, дійсні обставини справи, а саме те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти позивача у період роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, а також повного визнання відповідачем викладених в позові обставин та позовних вимог в цілому, суд приходить до переконання про задоволення даного позову в повному обсязі.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4 7, 10, 49, 76, 79, 82, 200, 206, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 28, 39, 44 КпШС, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 житлову квартиру, що знаходиться за адресою6 АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 704/сімсот чотири/грн. 80коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_8