Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1599/19 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Вачко В.І.

у цивільній справі №286/1599/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову по 30.06.2022 року чи до досягнення донькою двадцяти трьох річного віку залежно від того, яка з цих обставин настане першою. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможна надавати.

Заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. На думку апелянта, рішенням суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема зазначає, що він не міг подати докази про те, що відповідач спроможна сплачувати аліменти, так як компетентні установи не надавали письмові докази, посилаючись на конфіденційність. Оскільки відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі не подавала, то, на думку апелянта, погодилась з його позовними вимогами. Проте суд на ці обставини уваги не звернув.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є батьком, а відповідач ОСОБА_2 - матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 з 01.09.2018 року є студентом факультету Навчально-науковий інститут філології та журналістики Житомирського державного університеті імені Івана Франка, державної денної форми навчання, за формою оплати бюджет безкоштовно, стипендії не отримує, навчання закінчує у червні 2022 року, що підтверджується довідкою Житомирського державного університету імені Івана Франка за № 2371 від 14.09.2018 року та довідкою про доходи Житомирського державного університету імені Івана Франка за № 909 від 03.12.2018 року.

Відповідно до копії паспорта НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрованим місцем проживання позивача з 05.07.1995 року є АДРЕСА_1 . Як стверджується копією паспорта ОСОБА_3 № НОМЕР_3 , довідки про реєстрацію місця проживання особи № 588 від 03.10.2017 року та витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1827-1 від 07.12.2017 року, зареєстрованим місцем проживання дочки сторін ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2 року є АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо неповнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1)досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2)продовження ними навчання; 3)потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4)наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку позивачем не доведено потребу доньки у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням, а також спроможність відповідачки надавати таку допомогу.

Доводи позивача в цій частині спростовуються копією рішення Овруцького райсуду від 3 квітня 2018 року, яким відповідачку визнано недієздатною.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка проживає в КУ «Радомишльський психоневрологічний інтернат» та перебуває на повному державному утриманні. Тобто, остання за станом здоров`я не має можливості надавати дитині утримання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що сама по собі обставина, що відповідачка є матір`ю дитини, яка навчається, не може бути підставою для задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 12.09.2019 року.