Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 320/4598/16-ц

провадження № 61-28631св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), ХоптиС. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Мелітопольська міська рада Запорізької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, у складі судді Кучеренко Н. В., від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З., від 29 травня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та вселення.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дружина ОСОБА_6, після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 9/32 частин будинку № АДРЕСА_1. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття його частини спадщини, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про спадщину у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок. ОСОБА_4 перешкоджає йому в оформленні спадщини, утримуючи правовстановлюючий документ у себе, та перешкоджає у користуванні спадковим майном.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 9/32 частин будинку № АДРЕСА_1, після смерті його дружини ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також усунути перешкоди у користуванні цим будинком шляхом його вселення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом на 9/32 частин будинку № АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Усунуто перешкоди у користуванні шляхом вселення ОСОБА_3 у будинок АДРЕСА_1

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті своєї дружини, однак не має можливості отримати свідоцтво про спадщину у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на будинок, який знаходиться у ОСОБА_4, яка при цьому створює перешкоди заявнику у користуванні спірним домоволодінням.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції оскаржено у апеляційному порядку ОСОБА_4, яка просила апеляційний суд переглянути рішення місцевого суду у частині вимог про вселення ОСОБА_3 до спірного домоволодіння.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року рішення суду першої інстанції у оскарженій частині залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про вселення до спірного домоволодіння, частина якого належить позивачу на праві власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У червні 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року у частині вимог про вселення ОСОБА_3 до спірного домоволодіння, а справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Висновок місцевого суду про наявність правових підстав для вселення позивача до спадкового будинку є передчасним, при цьому висновок суду першої інстанції про наявність перешкод позивачу у користуванні спадковим домоволодінням ґрунтується лише на поясненнях свідків.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиви на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3 є чоловіком померлої ОСОБА_6 що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 14 березня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 142 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 15 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 100 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, яке складається з частини будинку АДРЕСА_1

Іншими спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є її діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття частини його спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок (а.с. 8).

Відповідно до рішення народного суду м. Мелітополя від 02 березня 1982 року (справа № 501), свідоцтва про право на спадщину від 04 серпня 1988 року та реєстраційного свідоцтва від 16 серпня 1988 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 27/32 частин будинку АДРЕСА_1

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які пояснили, що вони є сусідами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, їм відомо про те, що ОСОБА_3 проживав з покійною ОСОБА_6, вони вели спільне господарство, виховували дітей. Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 не впускає ОСОБА_3 до будинку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Справа переглядається судом касаційної інстанції у межах заявлених у касаційній скарзі вимог.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини третьої статі 10 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами частини п'ятої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до статті 392 ЦК України у разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, при цьому ОСОБА_4 цих документів йому не надає, не впускає його до будинку, чим позбавила його права користування будинком та його особистими речами, які залишились у будинку, тобто чинить перешкоди у здійсненні права користування спадковим майном та особистими речами.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, дійшов висновку про те, що позивачем, у відповідності до положень статей 58, 60 ЦПК України, 2004 року, було надано докази на підтвердження викладених обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, а отже і доведено наявність фактичних обставин та правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. При розгляді справи судом не здобуто доказів на підтвердження доводів ОСОБА_4 щодо відсутності у позивача перешкод у користуванні спірним будинком, право власності на частину якого визнано судовим рішенням у цій справі.

Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

З урахуванням викладених обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, які є законними і по суті правильними.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк