Справа № 149/2347/18
Провадження № 22-ц/801/359/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуСправа № 149/2347/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: представника ТОВ «Щедра нива» - Липня С.В., представника ТОВ «Ступник-агро» - Гурби М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №149/2347/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди землі,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року, яке ухвалене суддею Гончарук-Аліфановою О.Ю. в приміщенні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області о 15 год. 34 хв., повний текст складено 04 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В вересні 2018 року ТОВ «Щедра нива» звернулась у суд з позовом до ТОВ «Ступник-агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди землі, мотивуючи позовні вимоги тим, що 02 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,1746 га, строком на 10 років. Позивач вважає, що дія договору закінчується в жовтні 2019 року, оскільки даний договір було зареєстровано 19 жовтня 2009 року.

Однак, позивачу ТОВ «Щедра нива» стало відомо, що 05 лютого 2018 року між відповідачами ТОВ «Ступник-агро» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки, та зареєстрований до закінчення строку дії попереднього договору оренди земельної ділянки.

Отже, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений 05 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Ступник-агро», площею 3,1746 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Ступник-агро» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року є незаконним, висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи. Крім того, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст. ст. 251, 530, 627 ЦК України, оскільки не враховано, що сторони договору оренди визначили остаточну дату його дії, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, стягнути судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Щедра нива», просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року без змін, вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, вірно виходив з того, що спірний договір земельної ділянки був зареєстрований в період (строк) дії договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_6, що порушує право оренди цієї земельної ділянки позивача ТОВ «Щедра нива», а тому має бути визнаний недійсним.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Щедра нива» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,1746 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а.с.8-10), яка належить ОСОБА_5 згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с.14-15).

Згідно п.8 договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2008 року, договір укладено на 10 років і діє до 02 лютого 2018 року. Після закінчення строку договору орендар має право переважне право поновлення його на новий строк.

Згідно п.37 договору, його дія припиняється у разі зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з п.43 договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2008 року, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини з оренди землі є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто після державної реєстрації, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16 та від 07 червня 2017 року у справі № 6-872цс17, а також постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №702/764/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №704/1413/16-ц.

Договір оренди земельної ділянки від 02 лютого 2008 року було зареєстровано у Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК» 19 жовтня 2009 року за № 02 (а.с.10).

Також, сторонами було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, 02 лютого 2008 року (а.с.16).

05 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Ступник-агро» було укладено договір оренди земельної ділянки б/н, згідно якого ОСОБА_5 передала в оренду ТОВ «Ступник-агро» земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.28-29).

Зазначений договір оренди земельної ділянки від 05 лютого 2018 року, зареєстрований 28 лютого 2018 року за номером 25104189 (а.с.33).

Таким чином, встановивши, що згідно з пунктом 43 договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2008 року договір набирає чинності після підписання сторонами договору та його державної реєстрації, яка відбулась 19 жовтня 2009 року, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що він діє до 19 жовтня 2019 року та вірно визнав недійсним договір оренди землі б/н від 05 лютого 2018 року, що був укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Ступник-агро».

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі зокрема припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язані дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Строк дії договору оренди землі починається з моменту його державної реєстрації, а не з моменту його укладення, оскільки саме таку умову визначили сторони у відповідних пунктах цього договору (п.43 даного договору), що є волевиявленням сторін договору (постанова Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-219цс14, постанова Верховного Суду від 15 серпня 2018 року №532/384/16-ц).

Як вбачається, в матеріалах справи відсутні відомості щодо розірвання, скасування чи припинення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Щедра нива» 02 лютого 2008 року, зареєстрованого Хмільницьким районним відділом Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК» 19 жовтня 2009 року за №02, десятирічний строк оренди земельної ділянки відраховується з дня його державної реєстрації (19 жовтня 2009 року), а тому є чинним до 19 жовтня 2019 року.

Якщо закон містить вимогу державної реєстрації договору як умову набуття ним чинності, то договір набуває чинності з моменту його відповідної реєстрації. В договорі оренди від 02 лютого 2008 року його сторонами визначено, що він набуває чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з моменту реалізації такої вимоги цього договору. Відповідач на момент здійснення позивачем його права оренди спірної земельної ділянки на підставі договору оренди від 02 лютого 2008 року не відкликала своєї згоди на узгоджені умови, що підтверджується її підписом, цього договору. Тому договір оренди від 02 лютого 2008 року в силу визначених його сторонами умов та зазначених норм права набув чинності з моменту державної реєстрації права оренди позивача - 19 жовтня 2009 року, а отже, строк в 10 років закінчується з 19 жовтня 2019 року. Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року справа №696/1880/15-ц.

При цьому, правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 26 вересня 2018 року №328/1578/17, на які посилається апелянт, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки даний спір не стосується зміни строку дії договору, узгодженого сторонами, при його укладанні. Строк дії договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2008 року узгоджений сторонами та становить 10 років і розпочався з моменту його державної реєстрації (19 жовтня 2009 року), що відповідає фактичній домовленості сторін, засвідченій в договорі.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки одна і та ж сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів, укладених із різними орендарями, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання оспорюваного договору оренди землі, укладеного 05 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Ступник-агро» недійсним, на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, так як він укладений у період дії попереднього договору.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими, а тому рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.