ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/917/19 Справа № 179/1101/17 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, визнання права приватної особистої власності на частку майна, визнання грошових коштів спільним боргом подружжя, визнання права спільної часткової власності на майно, набуте у шлюбі, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Просила в порядку поділу спільного майна подружжя припинити право спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку та присадибної земельної ділянки по вул. Степова, 12а, с. Малоандріївка Магдалинівського району Дніпропетровської області (том 1 а.с.2-3).

22 листопада 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, визнання права приватної особистої власності на частку майна, визнання грошових коштів спільним боргом подружжя, визнання права спільної часткової власності на майно, набуте у шлюбі. Просив у порядку поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності сторін: визнати грошовий борг у сумі 36000 доларів США спільним боргом подружжя; визнати за сторонами право власності на житловий будинок по вул. Степова, 12а, с. Малоандріївка Магдалинівського району Дніпропетровської області по Ѕ частині за кожним; зобовязати ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 50 % суми у розмірі 3200 грн. обовязкових житлово-комунальних послуг (серпень-листопад 2017 року) (том 1 а.с.57-67).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року первісні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано обєктами спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1: -житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а; - земельну ділянку площею 0,25 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:001:0120, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а.

В порядку поділу спільного майна подружжя, припинено право спільної сумісної власності на: - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а; -земельну ділянку площею 0,25 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:001:0120, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини: - житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а; - земельної ділянки площею 0,25 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:001:0120, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2607 грн. 33 коп.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, визнання права приватної особистої власності на частку майна, визнання грошових коштів спільним боргом подружжя, визнання права спільної часткової власності на майно, набуте у шлюбі задоволено частково.

Визнано обєктами спільної сумісної власності ОСОБА_2, та ОСОБА_4: -житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а; - земельну ділянку площею 0,25 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:001:0120, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а.

В порядку поділу спільного майна подружжя, припинено право спільної сумісної власності на: -житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а; -земельну ділянку площею 0,25 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:001:0120, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину: - житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а; - земельної ділянки площею 0,25 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:001:0120, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено (том 2 а.с.20-26).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, в задоволені первісних позовних вимог відмовити (том 2 а.с.35-44).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2006 року між сторонами укладений шлюб, який розірвано 17 липня 2017 року (том 1 а.с. 4, 102-103).

Сторони мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, 05 серпня 2013 року (а. с. 5-6).

Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а, збудовано 27 листопада 2013 року та введено в експлуатацію 09 грудня 2013 року, згідно даних технічного паспорту (том 1 а.с. 112-119). Право власності на вказане домоволодіння зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 січня 2014 року за ОСОБА_1 (том 1 а.с. 12).

Земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий № :04:001:0120, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розміщена за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Малоандріївка, вул. Степова, 12а, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 008316 від 27 липня 2012 року, виданого на підставі рішення Олександрівської сільської ради від 03.03.2011 р. № 30-6/ІV, належить ОСОБА_1 (том 1 а.с.50). Право власності на вказану земельну ділянку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 січня 2013 року (том 1 а.с. 71).

11 березня 2006 року, між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено договір на відкриття і обслуговування Депозитного рахунку, згідно умов п. 3.1 цього договору, вкладник вносить готівкою на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 30000 доларів США. Початок дії договору вважається день надходження коштів на депозитний рахунок, відповідно до п. 8 (том 1 а.с. 69).

Згідно розписки від 12 грудня 2012 року, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 36000 доларів США, що еквівалентно 287748 грн. Вказані кошти отримано для будівництва житла (том 1 а.с. 72).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2017 року з ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., починаючи з 05.04.2016 року (том 1 а.с.104-106).

Згідно довідки Магдалинівського районного відділу ДВС ГУЮ в Дніпропетровській області від 27.11.2017 року, станом на 01.12.2017 року заборгованість ОСОБА_1 по виконавчому листу №2/179/694 від 03.10.2017 року, виданого Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області, складає 40000,00 грн.(том 1 а.с.108).

Суд першої інстанції, керуючись ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст. 15, 368-370, 372, 391 ЦК України, виходив із того, що домоволодіння з присадибною земельною ділянкою набуто сторонами в період шлюбу, вказане майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини спірних житлового будинку та земельної ділянки, суд виходив із того, що з нею проживають діти. А розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування та врахував, що заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.12.2017 року становить 40000 грн.

Відмовляючи в задоволені зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав обєктивних, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір позики (розписка) був укладений, саме в інтересах сімї, про що була згода ОСОБА_2, а кошти отримані ОСОБА_1 за розпискою від 12.12.2012 року використані для будівництва спірного будинку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Із змісту нормативних положень глав 7, 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України.

Згідно із ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст.60 СК України і визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не довів, що спірний будинок було побудовано за особисті, або позичені ним кошти.

Наявна у матеріалах справи копія Договору про відкриття і обслуговування Депозитного рахунку від 11.03.2006 року, свідчить, що згідно п.3.1 вкладник вносить готівкою або перераховує, а Банк приймає на відкритий Вкладнику депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 30000 доларів США. А згідно п. 8 Договору, датою початку дії Договору вважається день надходження коштів на депозитний рахунок.

Апелянт не надав доказів, що відповідна сума вносилася на рахунок Банку та в подальшому використовувалася на будівництво спірного домоволодіння.

Суд першої інстанції обґрунтовано не врахував розписку ОСОБА_1 про те, що він отримав від ОСОБА_3 в борг 36 000 доларів США, оскільки, ОСОБА_1, не надано обєктивних, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір позики (розписка) був укладений, саме в інтересах сімї, про що була згода ОСОБА_2 і кошти отримані ОСОБА_1 за розпискою від 12.12.2012 року були використані для будівництва спірного будинку.

Крім того, при укладанні цього договору про позику валютних цінностей у розмірі, який перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, також не дотримано нотаріальної форми, а тому ця угода є нікчемною.

Таким чином, наведене свідчить про те, що спірний будинок було побудовано за кошти як відповідача, так і позивача та у період їх проживання у шлюбі.

Оскільки сторони не укладали шлюбного контракту чи договору про спільну діяльність, спрямовану на будівництво спірного будинку, якими б по іншому, ніж законом, визначався правовий режим зазначеного майна, то спірний будинок слід розглядати як майно, яке набуте сторонами у період шлюбу.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що відповідач за первісним позовом не довів, що вказаний будинок побудовано виключно за його особисті кошти, то це майно є спільною сумісною власністю сторін.

Суд першої інстанції, також вірно застосував ч. 2, 3 ст. 70 СК України, згідно якої, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги ОСОБА_2 щодо збільшення її частки майна, а саме визнання за нею права власності на 2/3 частини спірних житлового будинку та земельної ділянки, оскільки з нею проживають діти. Розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, враховуючи, що заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.12.2017 року становить 40000 грн. (а. с. 108). Позивач допустив істотній борг по сплаті аліментів на утримання дітей, у звязку із чим вони позбавленні належного матеріального забезпечення з боку батька ОСОБА_1

Посилання в апеляційній скарзі, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 подала до суду позовну заяву про стягнення аліментів в 2016 році, проте така заява не могла розглядалася протягом року, оскільки в Магдалинівському районному суді Дніпропетровської області нікому було чинити правосуддя, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянт міг допомагати дітям не залежно від ухваленого рішення, а всі квитанції з переказами грошових коштів надати до відділу ДВС, для перерахунку заборгованості, чого останнім не було зроблено.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: