Справа № 450/1455/17 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/354/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мусієвського В.Є. від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та при порушенні норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права. Зазначає, що рішення про оформлення права власності на будинок №115 за ОСОБА_7 було прийнятим не в 1982 році, а 1992 року, фактично через 8 місяців після смерті останньої та припинення її правоздатності. Зазначає, що матеріалами інвентаризаційної справи №115 в с. Сокільники чітко встановлено, що рішення виконкому №69 від 08.05.1992 року є документом, що породжував право власності на будинок №115, оскільки саме на підставі рішення №69 видано покійній ОСОБА_7 свідоцтво про право власності від 31.08.1992 року. Звертає увагу на те, що на підставі оскаржуваного рішення №69 від 08.05.1992 року, яким незаконно оформлено на покійну особу право власності на будинок №115 в с. Сокільники, який розташований на земельній ділянці, що перебувала в законному користуванні позивача, ОСОБА_2 було відмовлено в приватизації земельної ділянки площею 0,33 га, натомість передано її у приватну власність третім особам. Крім цього, зазначає, що помилковими є висновки суду про те, що строк звернення до суду з позовом пропущено, однак не підлягає застосуванню і відмові з цих підстав, оскільки суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом порушення її прав відповідачем. Вказує на те, що в судовому засіданні було встановлено, що позивач не була учасником справи №2-1316/587/11, а учасником цієї справи була її покійна матір ОСОБА_8, з матеріалами справи не знайомилася та рішення виконкому №69 від 08.05.1992р. не одержувала. Крім цього, від Сокільницької сільської ради, як єдиного відповідача, не надходило заяв про застосування строків позовної давності.

В судове засідання, окрім представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 решта учасників справи (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись зокрема на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5, ч.1 ст. 5, ч. 1 ст. 13, ст. 81, 89, ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 257 ЦК України, інформаційний лист ВСС України у з розгляду цивільних та кримінальних справа від 25.09.2015 року та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що Будинковолодіння № 113 по вул. Січових Стрільців в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області належить: 1/2 ідеальна частка ОСОБА_9 (відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23594855 від 27.06.2014 року) 1/4 ідеальна частка ОСОБА_2 (відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23594620 від 27.06.2014 року), 1/4 ідеальна частка ОСОБА_10 (відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24287418 від 15.07.2014 року). Вказаний житловий будинок був ними успадкований після ОСОБА_11 (дружини ОСОБА_12) та ОСОБА_8 (доньки ОСОБА_12), які в свою чергу успадкували його після смерті ОСОБА_12, який володів вказаним будинком відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок № 011958 від 27.04.2001 року, виданого на підставі рішення Сокільницької сільської ради народних депутатів № 12 від 19.02.2001 року. Будівництво вказаного будинку здійснювалось відповідно до рішення, що викладено в протоколі № 8 від 27.04.1965 року, яким задоволено заяву ОСОБА_12 про відокремлення від батька ОСОБА_13, рішення виконкому Пустомитівської райради народних депутатів № 462 від 07.09.1978 року, яким затверджено рішення виконкому Сокільницької сільської ради народних депутатів від 10.08.1978 року, свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, будівельного паспорту, тобто у встановленому тогочасним законодавством порядку. Разом з тим, відповідно до евакуаційного листа сімя ОСОБА_13 в складі дружини ОСОБА_7, доньки ОСОБА_14, сина ОСОБА_15, доньки ОСОБА_16 була евакуйовано до Дніпропетровської області, а згодом до с.Сокільники. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості від 10.12.1960 року, ОСОБА_7 купила 1/2 ідеальну частку житлового домоволодіння в с. Сокільники. Вказаний договір посвідчений Сокільницькою сільською радою народних депутатів, що відповідає Положенню про державний нотаріат Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26.12.1956 року № 1536 в редакції станом на день укладення договору від 10.12.1960 року, п. 13 якого визначено, що виконавчі комітети міських, районних, селищних і сільських Рад депутатів трудящих у населених пунктах, де нема нотаріальних контор, учиняють для осіб, які проживають на підпорядкованій даній Раді території, з додержанням ст. 4 цього положення, такі нотаріальні дії: посвідчують договори на суму не більш 3000 карбованців. До введення в дію інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року (яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56), питання купівлі-продажу житлових будинків регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. "Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків" і до 1966 року реєстрація домоволодінь законом не передбачалась. Подальше оформлення права власності на будинковолодіння № 115 по вул. С.Стрільців в с. Сокільники на імя ОСОБА_7 оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Сокільницької сільської ради № 69 від 08.05.1982 року не можна вважати документом, що породжував право власності. Відтак, предявляючи позов до відповідача про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Сокільницької сільської ради народних депутатів Львівської області № 69 від 08 травня 1992 року про оформлення права власності за ОСОБА_7 на житловий будинок № 115 по вул. Січових Стрільців в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, позивач повинен довести факт обєктивного порушення її конкретного субєктивного матеріального права або інтересу. Враховуючи те, що позивач не довела в чому полягає порушення саме її конкретного та субєктивного права, то підстави для задоволення позову відсутні. Крім цього, суд зазначив, що рішення Сокільницької сільської ради № 594 від 11.09.2004 року та № 634 від 16.12.2014 року не є предметом цього судового розгляду, а відтак посилання позивача на порушення її права щодо приватизації земельної ділянки чи зменшення розміру земельної ділянки, яку вона має намір приватизувати, не може бути прийнято судом до уваги як факт порушення її права, щодо захисту яких вона звернулась до суду, оскільки позовні вимоги стосуються виключно рішення виконкому Сокільницької сільської ради народних депутатів Львівської області № 69 від 08 травня 1992 року про оформлення права власності за ОСОБА_7 на житловий будинок № 115 по вул. Січових Стрільців в с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Посилання позивача на те, що вона довідалася про оскаржуване рішення лише у березні 2017 року, коли ознайомлювалася з матеріалами судової справи №450/15/16-ц не може братися до уваги судом, оскільки як вбачається з оглянутих матеріалів цивільної справи №2-1316/587/11 за позовом ОСОБА_17, ОСОБА_4 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_9, ОСОБА_2, третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради „Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, під час розгляду такої досліджувалась інвентарна справа на житловий будинок №115 по вул. Січових Стрільців в с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, яка була надана на вимогу суду ОКПЛОР «БТІ та ЕО», у матеріалах якої міститься витяг оскаржуваного рішення. Отже, строк звернення до суду з позовом пропущено, однак не підлягає застосуванню і відмові з цих підстав, оскільки суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом порушення її прав відповідачем, та що такі згідно ст. 15 ЦК України підлягаю захисту чи відновленню у способи визначені ст. 16 ЦК України. Із наведеного слідує, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Що стосується вимог заяв, які отримані 27.10.2017 року та 12.12.2017 року про винесення окремих ухвал, суд вважав такі безпідставними, оскільки оскаржуване рішення не порушує право позивача, а доказів умислу і наявності у посадових осіб Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області інформації про смерть ОСОБА_7, не надано. Покликання на відсутність підписів посадових осіб Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області у витягу з оскаржуваного рішення, який знаходиться в матеріалах інвентарної справи, не може свідчити про протиправність дій щодо позбавлення позивача земельної ділянки, так як рішення №69 від 08.05.1992 року наявне і надане Державним архівом Львівської області.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного зясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають.

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області за участі третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,який уточнила, подавши заяву від 12.12.2017 року та, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Сокільницької сільської ради народних депутатів Львівської області № 69 від 08 травня 1992 року «Про оформлення права власності громадян на житлові будинки» в частині оформлення права власності за ОСОБА_7 на житловий будинок № 115 на вул. Січових Стрільців в с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, визнати незаконним і виключити п.3 Додатку до рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 1992 року, в якому зазначено наступну інформацію: «назва вулиці Леніна; будинок 115; прізвище власника ОСОБА_7; частка цілий».

Підставами позову зазначила, що нею, як спадкоємицею майна після смерті діда ОСОБА_12, померлого 27.04.2007 року, прийнято спадщину у вигляді частки в праві власності на житловий будинок № 113 на вул. Січових Стрільців, в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Право власності ОСОБА_12 на вказаний будинок визначалось свідоцтвом про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 12 від 19.02.2001 року, на підставі якого було складено технічний паспорт на будинковолодіння. Разом з тим, відповідно до довідки виконавчого комітету Сокільницької сільської ради № 2184 від 15.08.2006 року у користуванні ОСОБА_12 перебувала земельна ділянка, загальною площею 0,33 га, а тому вважає що право користування такою перейшло до позивачки. Треті особи ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в порядку спадкування набули право власності на будинок № 115 на вул. Січових Стрільців в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, який первинно належав ОСОБА_7 на підставі рішення Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради № 69 від 08.05.1992 року, в той час як ОСОБА_7 померла 04.09.1991 року, а відтак вважає рішення № 69 від 08.05.1992 року незаконним по причині припинення цивільної дієздатності та правоздатності фізичної особи внаслідок смерті такої. Крім цього, зазначила, що оскаржуване рішення, яке знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи, не підписано посадовими особами Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, що беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України (в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України(в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України (в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України (в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України (в редакції чинній на даний час та на час ухвалення оскаржуваного рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). Разом з тим і суд зобовязаний розяснити позивачу наслідки подання позову до неналежного відповідача (відповідачів) та його право подати клопотання про залучення належного, заміни неналежного належним, залучення співвідповідача, тощо. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обовязків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобовязаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Із наведеного вище вбачається, що позивачем оспорено рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності на жилий будинок, однак відповідачем до участі у справі залучено лише орган місцевого самоврядування, яким таке рішення винесено. Осіб же прав та обовязків яких таке рішення стосується (їх спадкоємців, правонаступників, тощо) до участі у справі не залучено як співвідповідачів, хоча можливе рішення суду про задоволення позову та скасування згаданого рішення органу місцевого самоврядування (що для них породило певні наслідки) відповідно прямо впливатиме на їх права та законні інтереси, оскільки знівелює передумови для настання відповідних наслідків, тобто змінюватиме правовідносини, що виникли на підставі оскаржуваного рішення та в подальшому змінювались. У даному спорі йдеться про подальші: видання свідоцтва про право власності, свідоцтво про право на спадщину, правочин відчуження нерухомого майна, тощо. Крім цього, будучи навіть залученими до участі у справі як треті особи, такі особи позбавляються ряду процесуальних прав, якими наділений відповідач, зокрема, права на подання зустрічного позову, подання заяви про застосування строків позовної давності, і т.д.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано.

Так, судом на обговорення вказане питання (про залучення співвідповідачів) не ставилось та позивачу таке його право не розяснювалось, відповідно і позивач такого права не реалізовувала у спосіб залучення належних відповідачів (співвідповідачів) чи відмову у залученні таких із настанням відповідних наслідків, про що він повинен був бути поінформованим судом.

Без залучення згаданих осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обовязки та відповідно вимоги про визнання недійсним та скасування такого прямо впливає на їх права та інтереси як осіб (правонаступників осіб), щодо яких видано таке рішення, оскільки змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не взмозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного відповідача (співвідповідача) на права та обовязки впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданих співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність такого процесуального порушення, що впливає на вирішення спору вцілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні.

Вказане відповідає, також, і правовим позиціям викладеним у Постановах Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/2587/16 (провадження 61-21489св18), а також у постанові від 14.11.2018 року у справі №183/2587/16 (провадження 61-21489св18), з подібними процесуальними правовідносинами, що повинні бути враховані, зокрема, і судом апеляційної інстанції при розгляді справи.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_18