Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1881/17-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л.Й.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 285/1881/17-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», за участю третьої особи - ОСОБА_3, про захист порушених прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Васильчук Л.Й. в м. Новоград-Волинський

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_2звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним укладений між нею та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк») кредитний договір від 16.04.2008 року та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що 16.04.2008 року між нею та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір №191К-08, відповідно до умов якого, позивачем було отримано кредитні кошти в розмірі 60000 доларів США, з кінцевим терміном погашення по 15.04.2018 року. Однак, в порушення чинних вимог законодавства з питань регулювання кредитних зобов'язань, відповідачем, при укладенні зазначеного кредитного договору: не було надано повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, не попереджено про можливе настання валютних ризиків; не встановлено інфляційне застереження, відсутні розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості; не надано графіку погашення кредитних зобов'язань з вказівкою розміру щомісячних платежів в розрізі погашення тілу кредиту, щомісячної суми сплати відсотків за користування кредитом, загальної суми нарахованих відсотків за весь період дії договору, суми додаткових витрат споживача на укладення та нотаріальне посвідчення договорів, сум витрат на страхування майна. В свою чергу, зазначені обставини позбавили позивача можливості об'єктивно оцінити та проаналізувати, запропоновані відповідачем кредитні послуги, відповідачем було приховано повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту; реальну суму абсолютного подорожчання кредиту; суму щомісячних платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2018 рокупозовні вимоги ОСОБА_2задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №191К-08 від 16.04.2008 року, укладений між ОСОБА_2та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК», на підставі якого було надано кредит в сумі 60 000 доларів США зі строком повернення до 15.04.2018 року. Стягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення - яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не було враховано, що всі необхідні умови кредитування були узгоджені з позивачем, згідно яких остання самостійно обрала суму і валюту кредитування, спосіб отримання кредиту, термін і графік його погашення. В свою чергу, позивачем не надано жодних доказів, що в неї була відсутня цивільна дієздатність, вільне волевиявлення на укладення кредитного договору, або окремих його частин, та що не наступили наслідки, які були обумовлені договором. Крім того, вимоги позивача також не підлягають до задоволення через сплив трирічного строку позовної давності, який на думку апелянта закінчився 16.04.2011 року.

В судовому засіданні представник позивача, який не скористався правом на подачу відзиву, проти апеляційної скарги заперечив, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що в 2011 році судом було постановлено рішення про стягнення з позивача достроково на користь Банку всієї суми заборгованості за кредитним договором, яке на даний час перебуває на виконанні у ДВС.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із таких підстав.

Судом встановлено, що 16.04.2008 р. між ОСОБА_2та ПАТ «Брокбізнесбанк», з урахуванням умов Додаткової угоди №1 від 08.08.2008 р. було укладено кредитний договір за умовами якого ОСОБА_2отримала грошові кошти у розмірі 60000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних на залишок заборгованості на споживчі цілі, не пізніше 15 числа наступного місяця на рахунок, вказаний ПАБ «Брокбізнесбанк», з кінцевим терміном повернення до 15.04.2018 року, (т.1 а.с.8-12).

16 квітня 2008 року між ОСОБА_2та ПАБ «Брокбізнесбанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, в якості забезпечення зобов'язання щодо повернення кредиту в іпотеку Банку був переданий житловий будинок з господарськими будівлями, який в рівних частинах належить позивачу та її чоловіку ОСОБА_3 та земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3, що розташовані по вул. Панкратова, 9 б, в м. Новоград-Волинський Житомирської області (т.1, а.с.160-163, 196-197).

Згідно умов Додаткової угоди №2 від 21.01.2009 року, ОСОБА_2, за її заявою, відстрочено сплату 70 % від суми щомісячного платежу за кредитом на 6 місяців, сформовано Додаток №2, відповідно до якого, в період з 25.01.2009 року по 15.06.2009 року позивач зобов'язана сплачувати по 150 доларів США, а з 15.07.2009 року по 520 доларів США до закінчення строку дії договору (т1, а.с.13, 14-15, 128).

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банк при підписанні кредитного договору навмисно ввів позивача в оману щодо істотних умов договору, чим порушив вимоги ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим на підставі ст. ст. 203, 215 ЦПК визнав недійсними кредитний договір, укладений 16.04.2008 р. між сторонами.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Так, згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, а саме відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення норм про позику.

Згідно із ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК Україниістотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з вказаних істотних умов, що вбачається із розділів 1 та 2 договору, в якому зазначено про надання позивачу банком кредиту в розмірі 60000 дол. США строком до 15.04.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, у розмірі 13,5 % річних, а відповідно до Додаткової угоди №1 від 08.08.2008 року - 15 % річних (т1 а.с.12), на залишок заборгованості не пізніше 15 числа наступного місяця на рахунок, вказаний АБ «Брокбізнесбанк», в розмірі 500 доларів США, а в подальшому - 520 доларів США, згідно п. 1.1., 2.3.4 кредитного договору (т.1 а.с.8-11), згідно Графіку погашення заборгованості за кредитним договором (додаток № 1 до цього Договору), який є невід'ємною частиною цього Договору (т.1 а.с.10).

Умови повернення кредиту та оплата процентів чітко викладені у кредитному договорі: графік повернення кредиту викладений у пункті 2.1 договору, порядок нарахування і сплата відсотків - у п.2.3 кредитного договору.

Відповідно до п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитор зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Зі змісту пп. 8.3, 8,4 Договору вбачається, що позичальник підписанням цього Договору підтверджує, що до укладення цього Договору він був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонується Банком, в обсязі і в порядку, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правовими актами національного Банку України, а також з діючими тарифами банку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов не дав оцінки вказаним умовам договору та залишив поза увагою надані Банком докази щодо надання позивачу перед укладенням договору поновної інформації стосовно умов кредитування, у тому числі щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіку погашення кредиту, про що ОСОБА_2 особисто засвідчила, підписавши додатки до кредитного договору (а.с.10,11,14,15,93,94,164-170).

Крім того, позивач самостійно обрала кредитування у доларах США, що підтверджується копією заявки на отримання кредиту. Також, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання, позивач повинна була чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США несе сам позичальник.

Також колегія суддів враховує наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються (постанови Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-511цс15, від 02.12.2015р. у справі №6-1341цс15).

У разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору) інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною 7 ст. 15 та ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним.

Крім того, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримала кредит.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до п. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не скористалась своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовилась від його виконання, а тривалий час (з 2008 по 2017 роки) користувалася кредитними коштами, що свідчить про те, що вона була згодна з умовами даного договору, а також не вимагала надання додаткової інформації по кредитному договору.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Частиною 5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_2 ознайомилася та погодилася з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як її спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Посилання суду на ненадання позичальнику ОСОБА_2 інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо ціни та відсоткової ставки, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦК України, також є помилковим.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачено (а.с.8-13).

Отже, судом ухвалено рішення про визнання кредитного договору недійсним через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2018 рокускасувати та ухвалили нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», за участю третьої особи - ОСОБА_3, про захист порушених прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий Судді