Справа № 202/6596/18
Провадження № 2/202/1487/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Некрасової А.О.,

представника відповідача - Іваненкової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитним договором № б/н від 03 жовтня 2011 року у розмірі 33401 грн. 67 коп. та сплачений судовий збір по справі у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 03 жовтня 2011 року між сторонами у справі було укладено договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, ОСОБА_1 належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Станом на 02 жовтня 2018 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору № б/н від 03 жовтня 2011 року наявна заборгованість на загальну суму 33 401,67 грн., яка складається з наступного: 4940,59 грн. - тіло кредиту, 10176,94 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 16 217,39 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1566,75 грн. - штраф (процентна складова). До теперішнього часу сума боргу за договором № б/н від 03 жовтня 2011 року відповідачем не погашена. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Згідно Статуту від 11.06.2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволені частково. За рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 жовтня 2011 року, яка станом на 02 жовтня 2018 року склала 31 334 грн. 92 коп., яка складається з наступного: 4 940 грн. 59 коп. - тіло кредиту; 10 176 грн. 94 коп. - відсотки за користування кредитом; 16 217 грн. 39 коп. - пеня та стягнуто на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

20 березня 2019 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення, яка ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року була задоволена та заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2019 року по справі № 202/6596/18, провадження 2/202/644/2019 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, а справу призначено для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання.

21 травня 2019 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшло заперечення ОСОБА_1 , відповідно до якого останній просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності та зменшити розмір пені до з 16 217,39 грн. до 5000,00 грн. Заперечення обґрунтоване тим, що заборгованість за пенею розрахована позивачем за період, що виходить за межі позовної давності в 1 (один) рік, у зв`язку із чим вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Також зазначив, що відповідно до умов договору, погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами та позовна давність повинна бути застосована до кожного окремого платежу, який повинен бути сплачений. Крім того, оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобо`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то на думку відповідача, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку із перебігом строку позовної давності.

14 червня 2019 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла відповідь на заперечення, відповідно до якого позивач зазначив, що відповідач, підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, взяв на себе зобов`язання виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Звертає увагу суду на те, що на сьогоднішній день ОСОБА_1 не звертався до позивача з повідомленням про незгоду з умовами договору та не ініціював його розірвання. З приводу застосування до позовних вимог строку позовної давності, позивач посилався на те, що строк дії випущеної відповідачу картки до останнього дня - травень 2018 року. Позивач же звернувся до суду із позовом у жовтні 2018 року, тобто у межах строку загальної позовної давності тривалістю 3 (три) роки. З приводу застосування позовної давності до вимог про стягнення суми пені, позивач зазначив про відсутність підстав для такого застосування, оскільки порушення зобов`язання триває та згідно виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за договором, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість в позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в запереченні.

Суд, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ « ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

За період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором у повному обсязі не погашена.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до п. 1.1.7.11 умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Відповідно до п. 2.1.1.12.10 умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком частки в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 20190530/4617 від 30 травня 2019 року, термін дії картки № НОМЕР_1 , що була видана відповідачу ОСОБА_1 до травня 2018 року.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № б/н від 03 жовтня 2011 року заборгованість за ним станом на 02 жовтня 2018 року склала 33 401,67 грн., яка складається з наступного: 4940,59 грн. - тіло кредиту, 10176,94 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 16 217,39 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1566,75 грн. - штраф (процентна складова).

Таким чином, ОСОБА_1 не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за кредитним договором.

Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Заперечуючи обставини позову, відповідач ОСОБА_1 у запереченні на позовну заяву та його представник в судовому засіданні, просили застосувати до позову строк позовної давності та відмовити в його задоволенні у зв`язку з закінченням строку позовної давності.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, висвітленою в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається із матеріалів справи, договір між позивачем та відповідачем був укладений 03 жовтня 2011 року, за умовами якого ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця та строк дії випущеної відповідачу картки до останнього дня становить - травень 2018 року. Позивач же до суду із позовною заявою звернувся у жовтні 2018 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності, передбаченого чинним законодавством.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10 176,94 грн.

Оскільки заборгованість по відсоткам за користування кредитом є платою за користування грошима, тому вони підлягають стягненню в повному розмірі за правилами основного боргу, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги в цій частині також законні і підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за пенею, нарахованою за неналежне повернення кредиту в розмірі 16 217,39 грн.

Вирішуючи питання про розмір нарахованої пені, який підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Верховний суд України у правовому висновку по справі № 6-100 цс 14 від 03.09.2014 року та № 6-1120цс15 від 4 листопада 2015 року, зазначив, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, суд враховує, що розмір заборгованості по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку вимагає стягнути банк 16 217,39 грн. значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а тому суд реалізовуючи своє право, передбачене ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки згідно розміру тілу кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача, до 5000,00 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення штрафів, суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як встановлено в судовому засіданні, умовами договору передбачено подвійне стягнення за одне і теж порушення умов договору.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача тільки розмір пені, та відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні штрафів.

Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості, яка станом 02 жовтня 2018 року склала 20 117 грн. 53 коп., яка складається з наступного: 4940 грн. 59 коп. - тіло кредиту; 10 176 грн. 94 коп. - відсотки за користування кредитом; 5 000 грн. 00 коп. - пеня.

Підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати зазначеної суми судом не встановлено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.61 Конституції України , ст.ст. 509, 526, 549, 611, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. ст.4, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 жовтня 2011 року, яка станом на 02 жовтня 2018 року склала 20 117 грн. 53 коп., яка складається з наступного: 4940 грн. 59 коп. - тіло кредиту; 10 176 грн. 94 коп. - відсотки за користування кредитом; 5 000 грн. 00 коп. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) сплачений судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.07.2019 року.

Суддя Л.П. Слюсар