Справа № 635/7415/18
Провадження № 2/635/1167/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

секретар судового засідання - Желізова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Сплачену суму судового збору просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь.

Позов обґрунтовано тим, що позивач відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 лютого 2010 року є власником будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В період з кінця 2012 року до кінця 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 були приватні відносини, результатом яких є народження ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_4 . Виходячи з того, що до зазначеного часу відповідачі проживали в будинку, що не придатний для повноцінного проживання, позивач з метою проживання однією сім`єю в належних умовах, вселив до спірного будинку відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а 20 лютого 2013 року зареєстрував їх місце поживання за адресою розташування його будинку. Сімейне життя з ОСОБА_2 не склалось. В кінці 2014 року відповідачі покинули місце своє реєстрації, переселившись до будівлі де проживали раніше, і в якій мешкають на час звернення з даним позовом до суду. 02 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_2 зверталась до позивача з письмовою заявою про надання їй дозволу на зняття її, а також ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання , між тим ніяких дій щодо зняття реєстрації місця проживання у будинку позивача не вчинила. Ніяких перешкод відповідачам у проживанні в будинку позивача, останній не чинить. Відповідно до інформації про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні ( будинку) осіб № 02-30/162 від 03.05.2017, в будинку позивача зареєстровані: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_3 (відповідач) та ОСОБА_4 (син позивача). Згідно акту складеного депутатом Жовтневої селищної ради Харківського району Харківської області від 04.12.2016 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з січня 2015 року проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Домовленості між сторонами про право користування житлом, яке належить позивачу не було. Отже, враховуючи, що відповідачі відсутні за зареєстрованим місцем проживання більше строку який встановлений діючим законодавством, тому на думку позивача втратили право на користування цим житлом.

На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2018 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дикун В.Г. надав до суду заяву, в якій просять справу розглянути без його участі, а також без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає позовну заяву задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Борисов В.Г. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі , проти позовних вимог заперечує. Відзив на позовну заяву до суду не надано.

Відповідач ОСОБА_3 причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність, відзив на позовну заяву до суду не надала.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

Згідно свідоцтва на нерухоме майно, видане Виконкомом Жовтневої сільської ради 22 лютого 2010 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконкому Жовтневої сільської ради № 20 від 09.02.2010 належить ОСОБА_1

Відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № 02-30/162 від 03.05.2017 р., актом обстеження матеріально - побутових умов голови домогосподарства - ОСОБА_1 від 27.04.2017 року, інформацією Слобожанської сільської ради Харківського району Харківської області № 02-20/487, № 02-20/486 від 19.11.2018р.,

Згідно частини другої статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідачі по справі відносились до членів сім`ї власника будинку (позивача по справі) ОСОБА_1 , проживали разом та вели спільне господарство. На час звернення до суду з даним позовом сторони проживають окремо, відповідачі за зареєстрованим місцем проживання не мешкають, фактичне місце проживання останніх за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи судом відповідачами не надано належних та допустимих доказів щодо вчинення перешкод з боку позивача їх проживанню за місцем реєстрації.

Факт не проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року підтверджується актом депутата Жовтневої селищної ради Харківського району Харківської області від 04.12.2016 р.

На підставі зазначеного вбачається , що відповідачі не є власниками спірного будинку, на даний час не є членами сім`ї власника, без поважних причин більше трьох років не проживають у зазначеному будинку, доказів укладення договору з власником про порядок проживання та утримання житла відповідачі не надали.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порушене право власника будинку підлягає захисту, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі статті 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 768, 40 гривень, слід стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 352 гривні 40 копійок, з кожного.

Керуючись статтями 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 352 гривні 40 копійок, з кожного.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,

відповідач 1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване у встановленому поряду місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 ,

відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване у встановленому поряду місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 13 вересня 2019 року.

Суддя Я. А. Шинкарчук