Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8582/18 Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М.
Категорія Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м.Житомирі
у цивільній справі №295/8582/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -
в с т а н о в и в:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила (а.с.36) стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на своє утримання в розмірі 2500 грн. щомісяця до досягнення донькою трирічного віку. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 09.09.2016 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.10.2018 року шлюб між ними розірвано. Відповідач має неофіційний дохід, проте в добровільному порядку допомоги на утримання доньки не надає. Водночас вона не працює, оскільки навчається та потребує матеріальної допомоги. Виходячи із наведеного просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2018 року ОСОБА_4 задоволено частково. Вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду 06.07.2018 року і до повноліття дитини. В решті вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 місяць та вирішено питання відшкодування судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення - про задоволення її позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів уточненої позовної заяви.

Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги -безпідставними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира 17.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 77-78).Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 242 від 20.09.2018 року старшого Солдата ОСОБА_2 , музиканта оркестру, звільненого наказом командира 95 окремої десантно-штурмової бригади від 27.08.2018 року №44-РС з військової служби у запас відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за п. 2 підпунктом «А» (а.с. 24).

Оскільки позивачка здійснює догляд за спільною із відповідачем донькою та не має власного доходу для задоволення своїх потреб, тому звернулася до суду із відповідним позовом для захисту своїх прав та прав малолітньої дитини.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не працює та матеріали справи не містять доказів його спроможності виплачувати аліменти на утримання дитини та дружини у визначеному позивачкою розмірі.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи із положень ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів на дитину у мінімальному розмірі, суд не врахував загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах гігієни. Інших утриманців відповідач не має. Матеріали справи не містять доказів про наявність у батька дитини будь-яких обмежень до працевлаштування.

За таких обставин апеляційний суд вважає можливим змінити визначений оскаржуваним судовим рішенням розмір аліментів та стягувати з відповідача по аліменти у твердій грошовій сумі - 1500 грн. щомісяця.

Крім того, неможливо погодитись з висновками суду в частині вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки.

Так, згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини четвертої статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно довідки Державного центру зайнятості Полонської районної філії ОЦЗ від 05.02.2018 року № 221218447 ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний за жовтень-листопад 2018 року отримав 2369, 03 грн доходу.

Із довідки Полонського районного військового комісаріату Хмельницької області №1319 від 06.12.2018 року вбачається, що солдат запасу ОСОБА_2 з 03.12.2018 року по 24.12.2018 року перебуває на військових зборах резервістів у складі військової частини НОМЕР_2 м. Мукачево Закарпатської області (а.с. 73).

Проте, відповідач є працездатною особою і не має обмежень до працевлаштування.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 навчається в Житомирському музичному училищі ім. В.С. Косенка денної форми навчання за державним замовлення з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року та не має доходу (а.с.38,84).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про можливість покладення на відповідача обов`язку надавати утримання дружині до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 1000 грн. щомісяця.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено без повного з`ясування обставин справи, що призвело до порушення норм чинного матеріального законодавства, а тому частково підлягає зміні та скасуванню.

суд вважає за можливе оголосити в даному судовому засіданні вступну та резолютивну частини постанови, відклавши складання повного судового рішення на п`ять днів.

Керуючись ст.ст.268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 грудня 2018 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сумі 1500 грн. щомісяця.
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2018 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в сумі 1000 грн. щомісяця починаючи з 6 липня 2018 року і до досягнення дитиною трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий судді

Повний текст постанови складений 21.02.2019 року.