Ухвала

15 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 200/5761/17

провадження № 61-1819ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживачів, відшкодування витрат та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на свою користь відшкодування витрат на усунення недоліків товару у розмірі 157 089,97 грн, а саме: витрати на оплату послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 у сумі 50 000,00 грн; витрати на сплату заборгованості за газ через різницю у тарифах у розмірі 4 512,72 грн; витрати на оплату технічних умов КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» у сумі 577,25 грн; витрати на оплату ФОП ОСОБА_8 розробки робочого проекту реконструкції системи газопостачання у сумі 2 000,00 грн; у відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн; судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 26 вересня 2014 року позивач, придбала у відповідачів 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 430 850,00 грн, уклавши 26 вересня 2014 року договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Сусловим М. Є. та зареєстровано в реєстрі за № 2500. Право власності позивача на вищезазначену квартиру зареєстровано 26 вересня 2014 року в реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності від 26 вересня 2014 року індексний номер витягу 27363853, виданий приватним нотаріусом ДМНО Сусловим М. Є. Позивач вказувала, що перш ніж укласти договір купівлі-продажу, вона оглянула квартиру, але жодних явних недоліків, які б унеможливлювали її використання за призначенням, в ній не помітила. Проте в квітні 2016 року позивачу стало відомо про суттєвий недолік купленої квартири. 20 квітня 2016 року з метою профілактики працівники ПАТ «Дніпрогаз» від'єднали увесь другий під'їзд будинку АДРЕСА_1 від газопостачання для перевірки приборів газового обладнання, а після закінчення перевірки працівники газового господарства відмовились відновити газопостачання у її квартиру №20 з посиланням на виявлення порушень існуючих правил СНІП та ДБН через розташування у ванній кімнаті квартири позивача приладу, який споживає газ - 2-х контурного для підігріву води та опалення, про що складено Акт на відключення газу в квартирі від 20 квітня 2016 року. Позивач зазначала, що як з'ясувалось, попередні співвласники квартири вільно, без погодження у встановленому законодавством порядку, без відповідних дозвільних документів, без отримання відповідних технічних умов та розроблення проектної документації та її погодження замінили встановлений у ванній кімнаті квартири, яка не обладнана вікном з кватиркою, газовий прилад - газову колонку (ГК) на 2-контурний опалювальний газовий котел «Westen», який окрім підігріву води використовується ще й для обігріву квартири, при цьому від'єднали квартиру від централізованої мережі теплопостачання. 03 травня 2016 року з вимогою про безоплатне усунення попередніми власниками квартири виявлених ПАТ «Дніпрогаз» недоліків квартири та необхідністю їх усунення шляхом перенесення газового котла в інше приміщення квартири - кухню, та узаконення встановленого автономного опалення квартири, позивач звернулась до співвідповідачів і пред'явила їм свої претензії. Проте, відповідачами відмовлено позивачу у безоплатному усуненні недоліків квартири. Позивач стверджувала, що відповідачі достеменно знаючи про такий суттєвий недолік квартири, який був небезпечним для життя і здоров'я людей, навмисно їй про нього не повідомили.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

09 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позов.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 157 089,97 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист прав споживачів, відшкодування витрат та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак