Провадження № 2/761/2396/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Горюк В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 . Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб 09 серпня 2002 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Радянського району м. Брянська, Російської Федерації, актовий запис № 000856. У шлюбі в сторін народилось двоє доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з квітня 2003 року сторони переїхали на територію України. Як зазначає позивач, спільне життя у подружжя не склалось, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з серпня 2017 року. Примирення між подружжям вважає неможливим, сім`я на даний час носить формальний характер і її збереження не відповідає інтересам позивача та дітей. Просить суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України.

Під час проведення підготовчого засідання відповідачем не надано відзиву на позовну заяву чи заяви про зупинення провадження та надання часу на примирення сторін.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи, що позивач фактично не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлявся належним чином і судове засідання не з`явився, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між гр. Російської Федерації ОСОБА_1 та гр. Російської Федерації ОСОБА_2 09 серпня 2002 року, зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів громадського стану Радянського району м. Брянська, Російської Федерації, про що зроблено актовий запис № 000856.

У сторін народилось двоє доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане Відділом РАГС адміністрації Фокінського району м. Брянськ, актовий запис № 000275 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане Відділом РАГС Володарського району м. Брянська управління реєстрації актів цивільного стану Брянської області, актовий запис № 000023.

Як зазначено у позові, діти проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Сторонам було видано посвідки на постійне місце проживання в України, ОСОБА_2 отримав 16.09.2015 р., а ОСОБА_1 отримала, 01.02.2017 р., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 496 Цивільного кодексу України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У відповідності до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання ( за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як зазначила позивач у позові, сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинені, з серпня 2017 року, відповідач проживає на території Російської Федерації, зв`язок з ним втрачений.

ОСОБА_1 також вказала, що подальше збереження сім`ї неможливе, тому строк на примирення непотрібен.

Доказів, які свідчили б про можливість примирення сторін та збереження шлюбу в ході розгляду справи отримано не було.

Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , що має істотне значення.

За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки його збереження не відповідає інтересам позивача.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Питання щодо залишення прізвища отриманого при реєстрації шлюбу чи відновлення дошлюбного прізвища в судовому засіданні не вирішувалось.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13, 141, 196, 197, 200, 258, 259, 263, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 24, 110, 112, 113 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований 09 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадського стану Радянського району м. Брянська, Російської Федерації, актовий запис № 000856 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст.ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 03 липня 2019 року.

Суддя: