ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Чобіток А.О. Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року, постановлену в складі судді Шум Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя та поділу автомобіля скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки ВАЗ-2121, державний реєстраційний номер АА2788Вк, 2005 року випуску, вартістю 46 000 грн.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на Ѕ частину вказаного автомобіля. В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2016 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2017 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2016 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа № 759/4868/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1148/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
30.10.2018 доСвятошинського районного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про закриття провадження у справі, яка мотивована тим, що предметом позовних вимог ОСОБА_2 є визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 Проте, 27.12.2016 ОСОБА_3 на підставі Договору дарування подарував належну йому частину домоволодіння та земельної ділянки за вказаною адресою ОСОБА_6.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2018 закрито провадження у даній справі

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказувала, що рішення про закриття провадження у справі було передчасним, оскільки позбавило позивача можливості залучити нового власника будинку як співвідповідача до участі у справі.

Крім того, наголошувала, що про передчасність прийнятого рішення свідчить також те, що судом були задоволені всі заяви позивача про витребування документів та виклик свідків до суду.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Відповідач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду із позовними вимогами до ОСОБА_3, які в подальшому неодноразово уточнювала, зокрема, просила суд визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача будинок за адресою: місто Київ, провулок Павленка, 5 та розподілити вказане майно, визнавши за неюправо власності на Ѕ частину вищевказаного будинку та право власності на Ѕ частину земельної ділянки, на якій знаходиться будинок.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя та поділу автомобіля скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки ВАЗ-2121, державний реєстраційний номер АА2788Вк, 2005 року випуску, вартістю 46 000 грн.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на Ѕ частину вказаного автомобіля. В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2016 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2017 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2016 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2016 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

27.12.2016 ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_6 договір дарування земельної ділянки та житлового будинку, посвідчений ПН КМНО ОСОБА_7 в реєстрі за № 2404, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_6 прийняла в дар спірний житловий будинок, загальною площею 56,6 кв.м., по АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 0,750га., на якій він розташований.

Реєстрація права власності на житловий будинок та земельну ділянку підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.12.2016 року за №№ 77211620, 77210759.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме з огляду на відсутність предмету спору.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК Українисуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, встановлено, що предметом спору між сторонами був житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований. Вказаний будинок був подарований позивачем особі, яка не є учасником судового розгляду, що підтверджено належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, рішенням Святошинського районного с суду м. Києва від 28.03.2017, яке судом апеляційної інстанції залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановлення вказаної ухвали позбавило позивача права залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_6 до ваги не приймаються з огляду на те, що позивач не використала вказаного права з початку підготовчого засідання, тобто на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 255 ЦПК України.

Доводи скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не впливають на правильність постановленої судом ухвали і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для її скасування, тому підлягають відхиленню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді