Ухвала

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 642/6348/18

провадження № 61-9032ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У 2018 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївнапро визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 26 травня

2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С .А., № 986; скасування державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_1

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 16 листопада

2018 року відкрито провадження у справі за вищезазначеною позовною заявою.

27 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив накласти арешт на спірну квартиру, а також заборонити вчинення реєстраційних дій щодо речових прав на зазначену квартиру до набрання рішенням суду у даній справі законної сили або до скасування судом вжитих заходів забезпечення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 28 листопада

2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1

Заборонено вчинення реєстраційних дій щодо речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1

Не погоджуючись з ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від

28 листопада 2018 року, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2018 року залишено без змін.

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції не обґрунтовано належним чином необхідність застосування кожного із заявлених заходів забезпечення позову, безпідставно накладено арешт на спірну квартиру та одночасно заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо речових прав на квартиру, що призвело до порушення положення частини третьої статті 150 ЦПК України. Накладення арешту на спірну квартиру вважає незаконним та недоцільним, оскільки судами також не вирішено питання про зустрічне забезпечення, оскільки відповідач ОСОБА_1 з

2007 року є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є надання в оренду та експлуатація власного чи орендованого майна, а тому забезпечення позову шляхом одночасного накладення арешту та

заборони відчуження квартири впливає на діяльність фізичної особи-підприємця.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою-другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що квартира АДРЕСА_1 є спірним нерухомим майном, а ОСОБА_2 звернувся до суду із позовними вимогами про визнання недійсним договору дарування, посвідченого 26 травня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А., згідно якого ОСОБА_1 набула у власність дану квартиру, врахувавши співмірність позовних вимог, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо речових прав на дану квартиру, оскільки існує загроза відчуження спірного нерухомого майна на користь іншої особи, що може призвести до утруднення виконання рішення суду у разі задоволенні позовних вимог.

У випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (пункт 2 частина четверта статті 394 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права при задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивування судових рішень не викликає розумних сумнівів,а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 28 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська