Провадження № 2/760/3620/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

представника позивача- ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу;

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 466 735, 00 гр. заборгованості за договором позики, 1 406, 31 гр. інфляційного збільшення суми боргу та 697, 60 гр. річних.

Посилається в позові на те, що 30 травня 2016 року між ним та відповідачкою був укладений Договір позики № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 781.

Згідно п. 1 Договору він передав у власність відповідачці грошові кошти в сумі 466 735, 00 гр., а остання їх прийняла.

Факт отримання відповідачкою грошових коштів, крім договору, підтверджується також розпискою, власноручно складеною відповідачкою.

Відповідно до п. 1 Договору відповідачка зобов`язалася повернути отриману нею суму грошових коштів до 30 вересня 2017 року.

Пунктом 3 Договору передбачено, що повернення боргу мало здійснюватися шістнадцятьма грошовими частками в наступному порядку:

-перша частка в розмірі 30 000, 00 гр. мала бути повернута відповідачкою не пізніше 30 червня 2016 року;

-чотирнадцять грошових часток в розмірі 30 000, 00 гр. відповідачка зобов`язалась повертати протягом чотирнадцяти місяців, не пізніше 30 числа кожного календарного місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється повернення, що підтверджується його розпискою;

-останній платіж в розмірі 16 735, 00 гр. повертається відповідачкою 30 вересня 2017 року.

Повернення всієї суми позики підтверджується його заявою на примірнику договору відповідачки, підпис на якому повинен бути нотаріально засвідчений.

У разі прострочення відповідачкою повернення чергової частини зобов`язань з погашення позики він має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачки одноразово всієї суми заборгованості за договором та звернути стягнення на всі її грошові суми та майно.

Станом на 25 жовтня 2016 року заборгованість відповідачки за умовами договору позики становить 466 735, 00 гр.

17 жовтня 2016 року ним було направлено відповідачці вимогу про дострокове повернення одноразово частини позики, що залишилась непогашеною.

У зв`язку з тим, що відповідачкою не забезпечене своєчасне повернення позики та проігноровано вимогу про дострокове повернення частини позики, що залишилась непогашеною, вважає свої права порушеними і просить задовольнити позов.

19 грудня 2017 року відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним укладений між нею та позивачем Договір позики № б/н від 30 травня 2016 року.

Посилається на те, що грошових коштів за умовами договору вона не отримувала, а договір є фіктивним.

Ними, як сторонами спірного договору, не вчинено будь-яких дій на виконання правочину, а ОСОБА_4 грошових коштів їй не передавав.

Розписка, написана нею, не може бути достовірним доказом укладення договору, так як не містить відомостей від кого отримані грошові кошти та за яким саме договором вони були отримані, так як в розписці зазначений номер договору 781, а сам договір номеру не містить.

У зв`язку з зазначеними обставинами просить задовольнити зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом його підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстав, викладених у первісному позові.

Представник відповідачки проти первісного позову заперечував з підстав, зазначених в зустрічному позові, який просив задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 30 травня 2016 року між сторонами був укладений Договір позики № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 781.

Згідно п. 1 Договору позивач передав у власність відповідачці грошові кошти в сумі 466 735, 00 гр., а остання їх прийняла.

Факт отримання відповідачкою грошових коштів, крім договору, підтверджується також розпискою, власноручно складеною нею.

/ а.с. 8 - 10 /

Відповідно до п. 1 Договору відповідачка зобов`язалася повернути суму позики до 30 вересня 2017 року.

При укладенні договору його пунктом 3 сторони визначили порядок повернення боргу відповідачкою частинами, а саме:

-перша частка в розмірі 30 000, 00 гр. мала бути повернута відповідачкою не пізніше 30 червня 2016 року;

-чотирнадцять грошових часток в розмірі 30 000, 00 гр. кожна відповідачка зобов`язалася повертати протягом чотирнадцяти місяців, не пізніше 30 числа кожного календарного місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється повернення, що мало підтверджуватися розпискою позивача;

-останній платіж в розмірі 16 735, 00 гр. мав бути повернутий відповідачкою 30 вересня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив і цього не спростовувала відповідачка, борг до цього часу відповідачка не повернула.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В той же час, з точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачкою договору позики та передачу їй грошових коштів представник позивача надав засвідчений у порядку ст. 95 ЦПК України договір позики та розписку відповідачки про отримання грошових коштів, пред`явив їх оригінал у судовому засіданні, наявність яких у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачкою умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні пояснив і це підтверджується розпискою відповідачки, предметом договору позики була національна валюта.

З розрахунку позивача, перевіреного судом, вбачається, що сума інфляційних втрат від простроченої суми позики становить 1 406, 31 гр., а річні - 697, 60 гр.

Відповідачка та її представник, заперечуючи проти позову, будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку річних та інфляційних втрат не надав.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою зобов`язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При укладенні договору сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Укладаючи правочин, сторони повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначено вище та не спростовується сторонами, договір позики від 30 червня 2016 року був підписаний сторонами та посвідчений нотаріально.

Додатково до договору відповідачка видала позивачу розписку про отримання грошових коштів.

Форма договору відповідає вимогам закону, договір підписаний його сторонами і при його укладенні сторони визначили всі його істотні умови, які пред`являються до такого роду договорів.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-63 цс13 від 19 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Так, не заперечуючи підписання договору та написання розписки, відповідачка в той же час заперечувала факт отримання грошових коштів від позивача.

Зазначила, що його підписання було умовою її звільнення з попереднього місця роботи, де позивач працював у службі безпеки, а вона менеджером і в її обов`язки входило відпускати товар, в тому числі у кредит.

Це було нормою на підприємстві, кошти за товар поверталися і борги списувалися.

Оскільки на момент її звільнення були борги покупців, на вимогу позивача вона написала розписку. Вона не мала повертати цю суму, це були борги покупців, яким вона відпускала товар, і які в подальшому мали бути списані при їх поверненні ними.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Пред`являючи зустрічний позов та обставини написання розписки та підписання договору, відповідачка, в той же час зазначила, що її керівником на підприємстві був директор і в підпорядкуванні позивача вона не знаходилася.

Чому вона виконувала волю позивача, як представника служби безпеки, підписуючи договір, пояснити не змогла.

В судовому засіданні зазначила, що будь-які докази приведеному нею в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 77, 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі « зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене вище та встановлені судом обставини, суд не приймає до уваги приведені відповідачкою заперечення, що стосуються укладення договору та підстав для визнання його недійсним.

Та обставина, що в розписці відповідачки зазначено номер договору, за яким нею отримані кошти, а Договір позики номера не містить, не є підставою для висновку про його недійсність з приведених відповідачкою підстав та відсутності доказів, які б підтверджували ці підстави.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідачки за первісним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 688, 40 гр., сплачений ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.3,6,15,16,202, 203, 215, ч.2 ст.625,626,627, 628, 638, 1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первійсний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 / адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_4 / адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 / 466 735, 00 гр. боргу, 1 406, 31 гр. інфляційних втрат, 697, 60 гр. річних та 4 688, 40 гр. судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним відмовити/

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду/

Повний текст рішення складено 12 липня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва