Провадження № 2-о/127/401/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької областів складі:

головуючого - судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Сегеді Т.Й.,

з участю представника заявниці - адвоката Цвєткова О.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Пилипенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила суд видати обмежувальний припис щодо кривдника ОСОБА_1 та визначити такі заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, строком на 6 місяців, які допустити до негайного виконання: заборонити йому наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, а саме ОСОБА_2 ; заборонити йому вести телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.02.2019 року. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 . ОСОБА_2 з вересня 2013 року навчається у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І.Пирогова на денній формі навчання, тому з початку сімейного життя вони проживали в м. Вінниці та винаймали тимчасове житло. На даний час заявниця проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ще до народження дитини сімейні відносини погіршились, подружнє життя не склалось та одразу після народження дитини подружжя проживало окремо. В зв`язку з навчанням на денній формі в ВНМУ ім. М.І. Пирогова та відсутністю постійного житла в м. Вінниці, а також наявністю на утриманні грудної дитини, заявник була вимушена самостійно винаймати квартиру в м. Вінниці. При цьому чоловік ОСОБА_1 не надавав жодної допомоги на утримання дитини, а також на утримання дружини яка доглядає за дитиною до 3-х років.

Заявниця вказує, що за досить тривалий час, а саме протягом 2017-2019 року вона проживає в умовах постійного стресу, сварок, сімейного насилля (психологічного, фізичного, економічного). ОСОБА_1 неодноразово погрожував їй фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою, намагався вдарити, гострим предметом вицарапав на зовнішній частині вхідних дверей помешкання та стінах нецензурний принизливий напис «Твари», кричав на весь під`їзд, що повбиває.

У зв`язку з зверненнями до суду з приводу стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину та утримання дружини, останній почав постійно погрожувати в телефонному режимі та чинити психологічний тиск, зокрема приїздити до місця проживання заявниці, вчиняти сварки та скандали, переслідувати за місцем навчання у ВНМУ.

Набагато пізніше заявниці стало відомо, що 14.02.2019 року відомості по її заяві були внесені в ЄРДР за №0000013 за ч.1 ст.164 КК України за фактом злісного ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дитини.

Також, заявник отримала повідомлення за підписом прокурора Вінницької місцевої прокуратури Порохницького М. про прийняття та реєстрацію заяви ОСОБА_2 від 19.03.2019 року та визнання її потерпілою, а також Витяг з ЄРДР, відповідно до якого відкрито кримінальне провадження №0000051 за ст. 126-1 КК України за фактом вчинення ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 , її мами та дитини систематичного домашнього насилля.

Крім того, зазначила, що неодноразові звернення заявниці в правоохоронні органи та органи місцевої влади не припиняють протиправних дій ОСОБА_1 Органи правопорядку бездіють, обмежуються бездіяльністю та відписками, пояснюючи, що ОСОБА_1 мешкає в іншій області та вони не мають змоги притягнути його до адміністративної відповідальності так як він нібито відмовляється до них прибути, а примусовий привід його в адміністративних справах не передбачено. Кримінальні провадження також не є дієвими, так як слідчі просто нічого не роблять, вважаючи що вказані справи не є серйозними та не мають судової перспективи. Також зазначила, що протягом усього часу ОСОБА_1 постійно надсилає заявниці на мобільний телефон, як з свого так і інших номерів електронні повідомлення та СМС-повідомлення з погрозами на її адресу, які заявниця сприймає як психологічний тиск на неї. Звернення з цього приводу в органи поліції також не дають результату.

Неодноразово переслідуючи заявницю, ОСОБА_1 намагався знайти її за місцем навчання в ВНМУ, чим також чинить психологічний тиск, тому вона вимушена уникати зустрічей з ним, щоб уникнути скандалу.

Вказані дії кривдника призводять до постійної емоційної невпевненості, відчуття побоювання за свою безпеку, тощо, тому на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявник просила суд видати обмежувальний припис.

Представник заявниці - адвокат Цвєтков О.В. в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини викладені у заяві та просив суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву не визнав. Суду пояснив, що в нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини і дружини, в підтвердження чого надав суду відповідні докази. Також він не вчиняв відносно заявниці жодного економічного чи психологічного тиску. Звернення ОСОБА_2 із даною заявою пов`язує з тим, що між ними як колишнім подружжям існує давній спір з приводу перешкоджання ОСОБА_1 заявницею бачитися із сином.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Національної поліції у Вінницькій області при вирішенні даної справи покладалася на думку суду.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що дружить із ОСОБА_5 два роки. Він декілька разів ходив разом із ОСОБА_1 за місцем проживання заявниці як свідок, бо ОСОБА_1 хотів побачити сина. Але двері ніхто не відчинив, на дзвінки ніхто не відповідав, хоча було чути, що в квартирі хтось є і дзвонить телефон. Він жодного разу не бачив ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши пояснення учасників справ, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.12.2015 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9).

На даний час шлюб розірвано відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8).

Заявниця ОСОБА_2 є студенткою Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (а.с. 10).

Відповідно до судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.12.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2018 року стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти у розмірі 1/5 частки зі всіх доходів відповідача до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років (а.с. 12).

З розрахунків Ірпінського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 01.09.2018 року у розмірі 26969,50 грн. та зі сплати аліментів на утримання дружини станом на 10.11.2018 року у розмірі 4871,50 грн. (а.с. 13-14).

Однак згідно розрахунку заборгованості Ірпінського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області по ВП №55903499 від 21.02.2019 року встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 21.02.2019 року відсутня.

Заявниця ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами про прийняття мір щодо неправомірних дій чоловіка ОСОБА_1 , який погрожує фізичними розправами; намагається вдарити; вчиняє сварки у під`їзді по місцю проживання заявниці; відвідує навчальний заклад, де заявниця навчається, цікавиться розкладом занять, після чого переслідує її, погрожує, що відбере дитину; пошкодив вхідні двері квартири та стіни в під`їзді шляхом видряпування образливих слів, що підтверджується відповідними заявами та відповідями від 02.11.2017 року (а.с.15), від 08.11.2017 року (а.с.16), від 09.11.2017 року (а.с.17), від 28.12.2018 року (а.с.22), від 07.02.2019 року (а.с.28-35).

26.11.2017 року відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ГП №266491 із якого вбачається, що 02.11.2017 року близько 17.30 год. ОСОБА_1 перебуваючи за місцем проживання вчинив сварку з дружиною ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 18).

Крім того, 19.03.2019 року заявниця ОСОБА_2 звернулася до Вінницької місцевої прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення та внесення відомостей в ЄРДР (а.с. 36) та на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2019 року (а.с. 37) було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 126-1 КК України, що стверджується витягом з ЄРДР від 17.04.2019 року за №0000051 та повідомлення (а.с.38-39).

Також, на підставі заяви від 14.01.2019 року та ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2019 року, 14.02.2019 року відомості по заяві ОСОБА_2 були внесені в ЄРДР за №0000013 за ч.1 ст.164 КК України за фактом злісного ухилення від сплати на утримання дитини ОСОБА_3 , що також підтверджено повідомленням від 15.02.2019 року адресованого ОСОБА_2 (а.с. 23, 25-27).

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Так, заявницею ОСОБА_2 зазначено, що протягом 2017-2019 року ОСОБА_1 систематично вчиняє щодо неї психологічне та економічне насилля.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Заявниця ОСОБА_2 звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне та економічне насильство, тому з метою захисту власного життя та припинення фактів насильства заявниця неодноразово зверталася у правоохоронні органи. При цьому, поліція не вживає належних заходів щодо притягнення до відповідальності винної у вчиненні домашнього насильства особи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї не притягався, термінового заборонного припису стосовно нього у встановленому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» порядку винесено не було.

Факт складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 18) не свідчить про те, що його було визнано винним у вчиненні даного правопорушення і заявниця не надала суду таких доказів.

Витяги з реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за №0000051 та за №0000013 не є доказами насилля з боку ОСОБА_1 , оскільки досудове розслідування ще не закінчено, до відповідальності ОСОБА_1 не притягнуто.

Крім цього, факт неодноразових звернень ОСОБА_2 до поліції та Вінницької місцевої прокуратури з підстав вчинення відносно неї неправомірних дій з боку ОСОБА_1 свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує того, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство по відношенню до заявниці, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Також належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявниця не надала.

Таким чином, заявницею не доведено, що вона є особою, яка постраждала від насильства з боку ОСОБА_1 і потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявниці та сина, суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису за заявою ОСОБА_2 немає.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 350-5, 350-6 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 04.07.2019 року.

Суддя: