ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року м. Чернівці

справа № 714/675/17

провадження 22-ц/822/86/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області у складі судді Козловської Л. Д. від 23 жовтня 2018 року,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Зазначав, що за життя батьків позивача - матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач та його дружина постійно здійснювали догляд за ними, зокрема готували їжу, прибирали, надавали посильну матеріальну допомогу та вживали усіх заходів, які були необхідні для батьків. В даний період часу, під час хвороби батьків, відповідач не надавав жодної допомоги на придбання ліків та ухилявся від обов'язку щодо надання батькам допомоги, зокрема матеріального чи фізичного характеру, незважаючи на існування такої потреби.

Посилався на те, що безпорадний стан батьків був зумовлений їхнім похилим віком та станом незадовільним станом здоров'я, що підтверджується витягами з історії хвороби та довідками про їхні доходи за життя, а також поясненнями свідків, з яких вбачається, що батьки сторін внаслідок похилого віку були тяжко хворими, їх пенсії не було достатньо для їхнього нормального проживання, харчування, купівлю ліків. Внаслідок такого безпорадного стану, батьки потребували постійного стороннього догляду та допомоги, яку у повному обсязі надавав лише позивач та його дружина. Водночас відповідач свідомо ухилявся від надання такої допомоги.

Позивач просив усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_7

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_5, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що лише позивач з дружиною надавали допомогу його батькам, що відповідач ухилявся від надання такої допомоги, судом не враховано, що положення закону про усунення від права на спадкування поширюється й на випадки коли спадкоємцем спадкується обов'язкова частка у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 пояснив, що за життя його матір склала заповіт, яким заповіла на його користь успадковане після смерті її чоловіка майно.

Згідно з частиною 5 статті 1224 ЦК України від права на спадкування може бути усунена особа, яка претендує на спадщину за законом, а відповідач є спадкоємцем після смерті матері на підставі заповіту.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення наведеним нормам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що спадкодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у безпорадному стані в силу похилого віку чи тяжкої хвороби і що відповідач ухилявся від надання їм як своїм батькам допомоги.

Суд першої інстанції також виходив з того, що відповідна норма закону щодо усунення спадкоємців від права від спадкування не поширюється на випадки спадкування за заповітом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Предметом спору є усунення відповідача ОСОБА_2 від спадщини, яка залишилася після смерті його батьків: батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та матері ОСОБА_6 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони у справі є дітьми спадкодавців - спадкоємцями першої черги за законом.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У справі встановлено і це не оспорюється заявником, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька сторін - ОСОБА_7 спадщину прийняли: його дружина ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_5

Відповідач як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_7 спадщини не приймав і на неї не претендує.

За таких встановлених обставин справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у зв'язку з неприйняттям відповідачем спадщини після смерті батька, він не може бути усунений від спадщини на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України.

Відповідно доводи апеляційної скарги про неправильність рішення суду першої інстанції у згаданій частині є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильність рішення суду першої інстанції про відмову у позові і в частині вимог про усунення відповідача від спадщини після смерті матері ОСОБА_6, то колегія суддів виходить з наступного.

Після смерті ОСОБА_6 позивач прийняв спадщину як спадкоємець за законом, а відповідач прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом.

За змістом норми частини 5 статті 1224 ЦК України з підстав ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування особа, яка є спадкоємцем за законом.

Водночас у справі, яка переглядається, відповідач реалізовує своє право на спадкування за заповітом.

Наведення в апеляційній скарзі змісту частини 6 статті 1224 ЦК України не стосується спеціального випадку усунення від права на спадкування на підставі частини 5 указаної статті.

Правильним по суті є і висновок суду першої інстанції про недоведення позивачем перебування спадкодавця ОСОБА_6 у безпорадному стані за час, що перебував до дня її смерті та ухилення відповідача від надання спадкодавцеві необхідної допомоги.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд першої інстанції підставно виходив з того, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту перебування спадкодавця ОСОБА_6 у безпорадному стані в силу похилого віку чи тяжкої хвороби, внаслідок яких вона не могла себе обслуговувати сама, а також те, що спадкодавець потребувала допомоги відповідача.

Посилання заявника на те, що спадкодавці перебували у безпорадному стані внаслідок їхнього похилого віку, а відповідач ухилявся від надання їх будь-якої допомоги суд не бере до уваги, так як цей факт не доведено належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції надав наявним у справі доказам належну оцінку, а апеляційна скарга не містить посилання на конкретні докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції з цього питання.

Підстави для переоцінки доказів судом першої інстанції відсутні.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 1 частини 1 статті 374, статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 01 лютого 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

І. Б. Перепелюк