Дата документу 02.07.2019 Справа № 333/3947/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3947/18
Провадження №22-ц/807/2335/19
Головуючий в 1-й інстанції - Холод Р.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 22 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташова Тамара Михайлівна про визначення додаткового строку про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 до суду із позовом звернувся ОСОБА_1 про визначення додаткового строку про прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 8,28 га, розташованої на території Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є спадкоємцем на підставі ст. 1266 ЦК України, так як його батько - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім нього, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , донька спадкодавиці. У встановлений законом строк із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини він не звернувся через втрату документів, а саме: паспорта громадянина України. Вважав, що він пропустив шестимісячний строк звернення із заявою до нотаріальної контори з поважних причин - втрату паспорта та введення ОСОБА_2 його в оману щодо сумісного оформлення спадщини, тому просив суд встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю два місяці.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташова Тамара Михайлівна, знаходиться за адресою: м . Запоріжжя , вул . Істоміна, 15 про визначення додаткового строку про прийняття спадщини - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що надані позивачем докази відсутності паспорту громадянина України в зв`язку його втратою та подальшого його оформленням, беззаперечно доводять поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народженні зазначені ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , про що свідчить запис акта про народження № 305 від 15.11.1960 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

В свідоцтві про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьками зазначені ОСОБА_6 і ОСОБА_4 . Тобто, позивачем підтверджено право на спадкування за правом представлення.

Згідно довідки адміністратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 проживала одна і була зареєстрована на час смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач на день смерті спадкодавця не проживав разом із ОСОБА_3 , тому повинен був звернутися до нотаріуса з відповідною заявою.

З копії спадкової справи № 44/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 , яка і оформила спадщину за законом. Інших заяв про прийняття спадщини та відмови у видачі спадщини нема.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення дійшов висновку, що за відсутності постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутні підстави вважати порушеними його спадкові права, а отже позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини є передчасними та необґрунтованими. Крім того зазначив, щовирішуючи спір, врахувавши положення частини третьої статті 1272 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих стороною, суд дійшов висновку про те, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, що у силу статті 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково виходячи з наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (частина друга статті 1270 ЦК Україи).

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги щодо оформлення спадкових справ судовому розглядові не підлягають.

Так, виходячи з положень підпункту 1.2. пункту 1, підпунктів 2.2, 2.3 пункту 2, підпункту 3.1. пункту 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Установивши, що позивач, як спадкоємець із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався і рішення з цього приводу нотаріусом не приймалось, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що за умов нез`ясування питання щодо надання згоди іншими спадкоємцями на оформлення спадкових прав позивача в нотаріальній конторі, за відсутності постанови нотаріуса про відмову йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутні підстави вважати порушеними його спадкові права, а отже позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є передчасними.

Однак дійшовши до вірних висновків, що позов не підлягає задоволенню в зв`язку його передчасністю, суд помилково надав оцінку доказам по суті спору зазначивши, що вирішуючи спір, врахувавши положення частини третьої статті 1272 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих стороною, суд дійшов висновку про те, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, що у силу статті 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

В зв`язку наведеним, зазначений абзац підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення, оскільки надання оцінки судом доказам наданим позивачем буде мати преюдиційне значення при можливому зверненні позивача до суду з аналогічним позовом у випадку відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на право на спадщину чи у вчиненні інших нотаріальних дій які будуть перешкоджати позивачеві в реалізації його прав в позасудовому порядку.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зазначені порушення норм процесуального права суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення останнім цієї справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення в силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України, інші доводи скарги на вірні висновки суду попередньої інстанції не впливають.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року у цій справі необхідно змінити виключивши із мотивувальної частини обставини щодо оцінки доказів у справі.

При цьому зазначити, що у позивача залишається право звернення до суду з аналогічним позовом у випадку відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на право на спадщину чи у вчиненні інших нотаріальних дій які будуть перешкоджати позивачеві в реалізації його прав в позасудовому порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року у цій справі змінити та виключити з мотивувальної частини обставини встановлені судом, а саме що:

«Таким чином, вирішуючи спір, врахувавши положення частини третьої статті 1272 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих стороною, суд дійшов висновку про те, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, що у силу статті 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.»

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 04 липня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков