Дата документу 12.09.2019 Справа № 337/194/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/194/18
Провадження №22-ц/807/2578/19
Головуючий в 1-й інстанції - Соболєва І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 01 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна, мотивуючи свої вимоги наступним. 27.08.2017 об 11 год. 30 хв. в м. Запоріжжі на перехресті пр. Металургів та вул. Тюленіна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю автомобіля Hyundai i30 державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1 , що належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2 , пошкоджені транспортні засоби, травмованих не було. Винною особою у ДТП визнано водія ОСОБА_3 , яка здійснила рух на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем позивача ОСОБА_2 , у зв`язку з чим постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2017 року була притягнута до адміністративної відповідальності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ 2107 отримав значні механічні пошкодження. На момент вчинення ДТП ОСОБА_3 мала дійсний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1493177, виданий ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Згідно звіту № 614 про проведення оцінки транспортного засобу ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_3 вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного позивачу ОСОБА_1 складає 55 525,96 грн., який він просить стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою користь. Також зазначає, що в результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження та йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 50000 грн. та просить стягнути з ОСОБА_3 , крім того просить стягнути з останньої витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.; вартість послуг з транспортування транспортного засобу позивача у розмірі 600 грн.; витрати по оплаті послуг експерта - 800 грн., та судові витрати у сумі 2740 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) по сплаті судового збору 73,43 грн.(сімдесят три гривні 43 копійки).

В решті частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Курінного Олександра Івановича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що вина ОСОБА_3 у ДТП, яка сталася за участю автомобіля скаржника, підтверджена постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2017 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Заявлені до стягнення суми з ОСОБА_3 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підтверджені належними та допустимими доказами, а тому судом першої інстанції безпідставно відмовлено у їх задоволенні.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.08.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai i30» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_3 , його власником є позивач ОСОБА_2

Внаслідок цього ДТП автомобіль «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai i30» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1493177 від 26.12.2016 року. Строк його дії з 27.12.2016 по 26.12.2017. Страхова сума на одного потерпілого двісті тисяч гривень, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю сто тисяч. Окрім того, 14.12.2016 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» і ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту «додатковий захист» № Д3/723-016001/160000064. Згідно п. 2.1 визначено страхову суму за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн. Термін дії з 27.12.2016 по 26.12.2017.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2017 року у справі № 335/11818/17 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у дохід держави.

28.08.2017 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ремонтної калькуляції № 4329 від 08.11.2017 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_3 складає 28 304,77 гривень. Ринкова ж вартість автомобіля на момент пошкодження (його вартість до дорожньо-транспортної пригоди), згідно Розрахунку ринкової вартості № 4329, складає 23 951,85 гривень.

Оскільки витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу (28 304,77 грн.) перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (23 951,85 грн.), ремонт транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_3 в силу п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є економічно необґрунтованим.

Згідно Розрахунку № 4329 з визначення ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_3 ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані (після ДТП) складає 7 501,18 грн.

Таким чином, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодуванню підлягала сума 16 450,67 грн. (23 951,85 грн. - 7 501,18 грн.).

Заява про страхове відшкодування від позивача ОСОБА_2 надійшла до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 30.11.2017.

02.02.2018 у межах передбаченого строку з дня отримання заяви про страхове відшкодування страховою компанією перерахувало на рахунок ОСОБА_2 17 150,67 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 1341.

Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою користь матеріальної шкоди у розмірі 55525,96 грн., то суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вказаних вимог виходячи з того, що позивач ОСОБА_1 не довів, що він має право вимоги на відшкодування шкоди, оскільки він не є власником автомобіля, а належних документів (доказів), які б підтверджували його право законного володіння автомобілем в момент ДТП, ним до матеріалів справи не надано. Крім того, із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 30.11.2017 року звернувся безпосередньо власник транспортного засобу - ОСОБА_2 , якому фактично було сплачено страхове відшкодування 02.02.2018 року. Доказів звернення позивача ОСОБА_1 до страхової компанії щодо отримання страхового відшкодування матеріали справи не містять.

В зв`язку наведеним, а також враховуючи, що судом першої інстанції до уваги не прийнято дослідження - звіт № 614 від 23.10.2017 про проведення оцінки транспортного засобу ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_3 по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного позивачу ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога по оплаті послуг експерта в розмірі 800 гривень з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки розмір страхового відшкодування, який підлягав відшкодуванню страховою компанією на користь позивача ОСОБА_2 визначено в сумі 16 450,67 грн. Проте, згідно платіжного доручення від 02.02.2018 № 1341 на користь ОСОБА_2 страховиком перераховано 17 150,67 грн., що на 700,00 грн. більше, які в свою чергу і є сумою на покриття витрат на транспортування автомобіля. Тобто, вимога ОСОБА_1 по оплаті ОСОБА_3 послуг з транспортування у розмірі 600 гривень є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з того, що у результаті ДТП автомобіль ВАЗ 2107 отримав механічні пошкодження, що безумовно змінило звичайний спосіб життя позивача ОСОБА_1 , спричинило йому незручності, а тому він міг відчувати себе знервованим, тому з цього приводу він отримав моральну шкоду. Однак, заявлена ним сума, є завищеною, у зв`язку з чим, з огляду на засади виваженості, розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, в сумі 3000 гривень.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, відсутні акт приймання-передачі наданих послуг, відсутні відомості щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому у стягненні судових витрат на правову допомогу слід відмовити.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_3 , його власником є позивач ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП автомобіль «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai i30» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1493177 від 26.12.2016 року.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує установлену цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Один з позивачів ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу звернувся до страхової компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою (а.с.30) та отримав страхове відшкодування.

За позовом недоплачену, на думку позивачів, суму страхового відшкодування вони просили стягнути зі страхової компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вже на користь особи, яка керувала транспортним засобом в момент ДТП і яка не є власником ТЗ. Однак як договором так і Законом не передбачено розподілення одного виду відшкодування на різних осіб, які самі між собою визначили особу, яка забажала його отримати.

Суд першої інстанції обґрунтовано, поклав в основу рішення саме розрахунок № 4329 від 08.11.2017 по визначенню ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу позивача, згідно якого ринкова вартість складає 23 951,85 гривень, оскільки він є повним і об`єктивним доказом з точки зору економічної обґрунтованості ремонту автомобіля та узгоджується з матеріалами справи.

Оспорюючи розміру оцінки, яка проведена страховиком, а саме розрахунок № 4329 від 08.11.2017 року,позивачі не заявили клопотань про проведення рецензії чи судової експертизи.

Оцінка надана позивачами (дослідження - звіт № 614 від 23.10.2017р.), проведена суб`єктом підприємницької діяльності без попередження його про кримінальну відповідальність. Відповідно до вказаної оцінки розмір шкоди завданої ОСОБА_1 складає не 55525,96 грн. як зазначено в позові, а 36618,56 грн. і при цьому не враховано розмір вартості залишків автомобіля та ПДВ.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачі не довели, що саме надана ними оцінка, а не проведена страховою компанією є вірною.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Скаржник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що отримав тілесні ушкодження і це є однією з підставі стягнення з відповідачки ОСОБА_3 моральної шкоди.

Між тим, слід зазначити, що у постанові Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 15.11.2017 по справі про адміністративні правопорушення зазначено, що внаслідок ДТП травмованих немає.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 12.09.2017 року (а.с.28), яка додана самими позивачами до позову, в ході ДТП було завдано тілесних ушкоджень лише пасажирам, які знаходились в автомобілі відповідачки та є її родичами. Вказані постанови позивачами не оскаржені.

В зв`язку з наведеним, суд першої інстанції обґрунтовано вважав зазначені підстави стягнення моральної шкоди не доведеними.

Суд першої інстанції, дійшов висновку, що у результаті ДТП автомобіль ВАЗ 2107, яким керував ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження, що безумовно змінило звичайний спосіб життя позивача ОСОБА_1 , та спричинило йому моральну шкоду, яка з огляду на засади виваженості, розумності та справедливості визначена судом в розмірі 3000 гривень.

Доказів того, що ОСОБА_1 була завдана моральна шкода на більшу суму ніж визначив суд матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 вересня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

Е. А. Онищенко