ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 725/4159/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Височанська Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Федіної А.В., повний текст якого виготовлено 13 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31578399 від 27.09.2016 року, яким проведена реєстрація права власності на квартиру загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування вимог посилався на те, що 09.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CVR0GA00000054 та з метою забезпечення виконання її зобов'язань за вказаним договором цього ж дня між банком та позивачем, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки квартири №ВЕТ№217215/217216, відповідно до якого в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру загальною площею 62,80 кв.м за адресою АДРЕСА_1

29.07.2017 року на адресу позивача надійшов лист, зі змісту якого він дізнався, що за ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано право власності на вказаний предмет іпотеки на підставі рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер

Провадження №22-ц/822/207/19 Категорія 2

31578399 від 27.09.2016 року, у зв'язку з чим банк висунув вимогу протягом тридцяти днів з моменту отримання вказаного листа звільнити квартиру та знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Вказує, що підставою виникнення права власності на вказане нерухоме майно державний реєстратор вказав договір іпотеки №ВЕТ№217215/217216 від 09.07.2007 року, проте вважає, що банк не мав права на підставі вказаного договору звертатись до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, оскільки між ним та банком не укладався відповідний договір про задоволення вимог іпотекодержателя та безпосередньо іпотечний договір не містить відповідного застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а також банком не було виконано вимог закону щодо вручення іпотекодавцям вимоги про усунення порушень.

Крім того, зазначає, що державний реєстратор не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі наданих банком документів, оскільки безпосередньо договір іпотеки №ВЕТ№217215/217216 від 09.07.2007 року не може бути підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та банком не було надано доказів вручення іптекодавцям вимоги про усунення порушень й доказів завершення 30-денного з моменту отримання ними такої вимоги.

Вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його право власності на предмет іпотеки, а тому позов просив задовольнити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31578399 від 27.09.2016 року, яким проведена реєстрація права власності на квартиру загальною площею 62,80 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101) за ПАТ КБ «ПриватБанк», .

Скасовано заходи забезпечення позову, а саме арешт та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1, накладені ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.08.2018 року.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, недостатність дослідження письмових доказів та дійсних обставин справи просить рішення суду щодо задоволених вимог про скасування державної реєстрації скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що пакет документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на квартиру, має містити копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця. В свою чергу, письмова вимога про усунення порушень в установленому законом порядку банком була направлена ОСОБА_1 на адресу, яка була зазначена позивачем як місце проживання в договорі іпотеки та зазначена в його паспорті, як місце прописки, а особа, якій вручено письмову вимогу, ОСОБА_5 (ОСОБА_5 з приміткою родич) зареєстрований та проживає за спірною адресою, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційна скарга доводів щодо незаконності судового рішення в частині скасування вжитих судом заходів забезпечення позову не містить, отже в цій частині рішення не оспорюються та не є предметом апеляційного перегляду.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що особа, якій вручено поштове відправлення, адресоване позивачу, є його повнолітнім членом сім'ї, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що відповідна вимога була вручена позивачу, а тому суд приходить до висновку, що для прийняття оскаржуваного рішення державному реєстратору не були наданні усі передбачені п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, зокрема документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодить не можливо, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 09.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №CVR0GA00000054 (а.с.6-8).

З метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання 09.07.2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого була двокімнатна житлова квартира АДРЕСА_1 (а.с.9-12).

20.07.2017 року на адресу позивача та інших іпотекодавців банком направлено претензію з вимогою добровільного звільнення квартири, яка передана в іпотеку з посиланням на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки (а.с.13).

27.09.2016 року державним реєстратором Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. було прийнято рішення №31578399 про державну реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.59).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ст.ст.2, 11 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Спірні правовідносини мають приватноправовий характер і виникли між позивачем і АТ КБ «ПриватБанк» щодо права власності на спірну квартиру.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваної реєстраційної дії, що була вчинена за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на квартиру з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляється, окрім вимоги про скасування оскаржуваного рішення, також вимога про визнання недійсним правочину, на виконання умов якого було прийняте оскаржуване рішення.

Про те, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

На підставі абз.2 ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно зі ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте, вимогою було визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведена реєстрація права власності на квартиру загальною площею 62,80 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якого позивача було позбавлено права власності (володіння) спірною квартирою.

Оскільки ст.391 ЦК України передбачає захист порушеного права шляхом усунення перешкод лише в користуванні і розпорядженні майном, а за обставинами спору позивача позбавлено права власності (володіння) квартирою на виконання застереження в іпотечному договорі шляхом реєстрації прав за іншою особою, тому до спірних правовідносин не можливе застосування вимог зазначеної норми матеріального права.

Фактично зміст вимоги зводиться до оспорювання законності переходу права власності на спірний об'єкт, то належним способом захисту поряд із оскарженнями державної реєстрації має бути визнання права за правилами ст.392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, як зазначалось вище, відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи. При цьому рішення суб'єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб'єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, закон визначає ефективний спосіб захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду, у спосіб, зазначений вище.

Однак, позовні вимоги, з якими звернувся позивач до відповідачів, не є належним способом захисту прав, передбаченим чинним законодавством, через що з урахуванням характеру відносин вбачається наявність майнового спору, за яким дослідження та оцінка законності дій АТ КБ «Приватбанк» та державного реєстратора без пред'явлення зазначених вище вимог є неефективним та, за таких обставин, не матиме наслідків законного захисту порушеного права.

Таким чином, судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому в силу п.4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист права власності шляхом визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К.Височанська, А.І. Владичан/