Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

03 вересня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді: Казидуб О. Г.

при секретарі:Зайцевій О. І.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідача-адвоката: Заруба С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Черкаське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»,- ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Черкаське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», мотивуючи свою позовну заяву тим, що 06.09.2003 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 06.09.2003 року було зроблено запис в книзі реєстрації актів про одруження за № 1398 з видачею свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 06.09.2003 року ..

Під час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 87,0 м2, житловою площею 43,6 м2, вартістю 392980,00 грн., право власності на яку підтверджується договором купівлі-продажу від 21.12.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. та зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.02.2010 року .

Вважає,що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , - є спільною сумісною власністю подружжя і, враховуючи конкретні обставини даної справи, частки подружжя у спільному майні є рівними.

Оскільки відповідач відмовляється від добровільного поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, він звертаючись до суду з метою поділу його в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності па 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Шлюбний договір між ними укладено не було.

Просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю його, ОСОБА_1 , та відповідача, ОСОБА_2 ; поділити квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ним, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину зазначеної квартири за кожним, припинивши їхнє право спільної сумісної власності на неї; судовий збір в частині набуття права власності відповідачем на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 покласти на відповідача.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.12.2018 року суддею Шипович В.В. відкрито провадження у справі №711/10322/19 в загальному позовному провадженні та справу призначено до підготовчого судового засідання на 29.01.2019 р. на 14 год.

Розпорядженням від 13.05.2019 року було призначено повторний автоматизованого розподілу судової справи ,оскільки ,суддю Шиповича В.В. 11.05.2019 року було відраховано зі штату суду у зв`язку із призначенням на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд,тому виникло питання щодо повторного автоматичного розподілу судових справ,які перебували у провадженні судді Шиповича В.В.

15.05.2019 року дану справу прийняла до свого провадження суддя Казидуб О.Г. та призначено підготовче судове засідання на 22 травня 2019 о 10 год.03 червня 2019 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до судового засідання на 15 серпня 2019 року о 14год.10 хв.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та в запереченні( арк.спр.45).

Позивачка та її адвокат Заруба С.О. заперечували проти задоволення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (арк..спр.26-28) та заперечення на відповідь на відзив (арк..спр.60-62). Також зазначили ,що позивач вільно користується квартирою,перешкод в користуванні немає,відповідачка перебуває в декретній відпустці,отримує лише соціальну допомогу та суттєві затрати понесе після рішення суду,будуть певні труднощі матеріального характеру при переоформленні кредитного договору. Також відповідачка пояснила в ході розгляду справи ,що вона не заперечує проти розподілу квартири ,але вважає що в неї будуть матеріальні труднощі щодо витрат,які необхідно буде понести після рішення суду щодо внесення змін в договір іпотеки,який покладається на іпотекодержателя.

В судове засідання представник Черкаського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Також надали суду листа (арк.спр.129),що що вони заперечують проти поділу квартири до повного погашення кредиту.

Заслухавши доводи позивача, аргументи відповідачки та її представника- адвоката Зарубу С.О. що викладені у відзиві на позов, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.09.2003 року, сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадянського стану , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 1398.

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з матір`ю. Щодо місця проживання дитини між сторонами спору не існує. Батьком дитини є відповідач.

Також, встановлено, що за час перебування у шлюбі, сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 87,0 м2, житловою площею 43,6 м2, вартістю 392980,00 грн., право власності на яку підтверджується договором купівлі-продажу від 21.12.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. та зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.02.2010 року.

Дану квартиру сторони придбали під час перебування у шлюбі в кредит,що підтверджується кредитним договором №11 від 21.12.2009 року та договором іпотеки квартири придбаної за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту від 02.03.2010 року.

Згідно із п.5.9 договору іпотеки квартири придбаної за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту від 02.03.2010 року одночасно з посвідченням договору іпотеки накладається заборона на відчуження вказаної квартири. А тому квартира знаходиться в іпотеці і на неї накладено заборону на відчуження. Відповідно до довідки №29/01-13 21.01.2019 року,яка видана державною спеціалізованою установою Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»,зазначено ,що станом на 01.01.2019 року залишок зобов`язань за кредитним договором №11 від 21.12.2009 року,наданому ОСОБА_1 на придбання житла за адресою АДРЕСА_2 ,складає 147096,20грн. та зазначений кінцевий термін погашення кредиту до 04 лютого 2039 року.

Тож, спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, яке регулюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Як визначено статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна право відношення; припинення право відношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст. 13 Цивільного кодексу України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами Сімейного кодексу України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За положеннями статті 60 Сімейного кодексу України (в редакції, що діє з 01.01.2004), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 ЦК України).

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України).

Між тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже, при визначенні права спільної сумісної власності подружжя на майно встановленню підлягають не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 07.09.2016 у справі №6-801цс16; від 12.10.2016 у справі №6-846цс16; від 07.12.2016 у справі №6-1568цс16).

Визначаючи джерело походження коштів, за які було придбане майно, що є об`єктом поділу між сторонами, суд бере до уваги пояснення позивача, надані його представником та відповідача про те, що спірна частина квартири була придбана за спільні кошти подружжя, а відтак і набуте за них майно є об`єктом спільною сумісної власності подружжя і підлягає розподілу між сторонами.

Крім того, відповідно до кредитного договору №11 від 21 грудня 2009 року м. Черкаси Черкаське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в особі директора Паливоди Олександра Васильовича,що діє на підставі Положення про регіональне управління з однієї сторони та сім`я ,в особі ОСОБА_1 ,з іншої сторони,на підставі заяви,уклали цей договір про наступне:

1.1.Згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготривалих кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво(реконструкцію) і придбання житла,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво(реконструкцію) і придбання житла» від 29.05.2001р. №584 та Положення про порядок надання пільгового довготривалого кредиту на будівництво(реконструкцію) і придбання житла за рахунок міського бюджету,затвердженому рішенням Черкаської міської ради від 02.06.2003 року №3-346,Фонд від імені Держави надає Позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 284151,00(двісті вісімдесят чотири тисячі сто п`ятдесят одна) гривня,терміном повернення116 кварталів(термін повернення вираховується згідно з Інструкцією,затвердженою рішенням правління Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та наказом Міністерства економіки України та з питань європейської інтеграції)з дати укладення кредитного договору.

Як вбачається з листа від 17.04.2019 року №193/01-11 Черкаського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» зазначено ,що пільговий кредит надавався сім`ї ОСОБА_1 ,кредитний договір та договір іпотеки був оформлений на ОСОБА_1 .Щодо витрат по внесенню змін в кредитний договір та укладення договору іпотеки повідомляють,що внесення змін в кредитний договір безкоштовне,а витрати по укладенню договорів іпотеки залежать від експертної оцінки та вартості послуг нотаріуса на момент їх укладення. Витрати щодо внесення змін в договір іпотеки покладається на іпотекодателя. Вплив з укладення зазначених вище правочинів на права дітей не вбачається,так як умови кредитного договору та договору іпотеки не змінюються (арк.спр.129).

Дані обставини свідчать про те, що договір купівлі -продажу квартири укладено в інтересах сім`ї, за згодою відповідачки ,а саме дружини ОСОБА_2 п.7.5 договору.

Під час судового розгляду справи, жодних доказів про те, що спірне нерухоме майно було придбане не за спільні кошти подружжя (сторін по справі), не надано.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як зазначено у ст. 69 СК України, - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Судом встановлено, що на час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду, яке набрало законної сили(арк.спр.77-78)

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в частині, що не суперечить нормам чинного законодавства, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Беручи до уваги презумпцію статусу майна, набутого подружжям за час перебування їх у шлюбі, в контексті спірних правовідносин даної справи, судом не встановлено обставин, які б спростували презумпцію того, що нерухоме майно не є об`єктом спільної сумісної власності сторін. За таких обставин, таке майно підлягає поділу між сторонами.

Також суд бере уваги , що при розподілі квартири АДРЕСА_5 при внесенні змін до кредитного договору умови кредитного договору та договору іпотеки не змінюються та ніяким чином не впливають на права малолітніх дітей.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме,- необхідно визнати квартиру АДРЕСА_6 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,поділивши та визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 . Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири визнати ОСОБА_2 , припинивши їхнє право спільної сумісної власності. Таким чином, на думку суду, вирішуючи даній спір, не порушуються майнові права та інтереси сторін по справі та інших осіб.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_2 в прибуток держави судові витрати,які складаються із судового збору 1964грн.90копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 57, 60, 61, 63, 67-71 Сімейного кодексу України, висновками Верховного Суду України, ст. ст. 325, 372, 15, 16, 13 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 19, 76-84, 223, 274, 259, 268, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Черкаське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»- задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Поділити квартиру АДРЕСА_1 ,визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину зазначеної квартири за кожним, припинивши їхнє право спільної сумісної власності на квартиру.

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в розмірі 1964грн.90копійок.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду е протягом 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 вересня2019 року

Головуючий: О. Г. Казидуб