Справа № 734/4375/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2019 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника тертіх осіб - Ярошенко Р.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Бобровицької міської ради Чернігівської області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом до Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважною та визначення додаткового строку в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальних органів на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обгрунтовує тим, що після смерті свекрухи ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно, що знаходиться на території Бобровицької міської ради, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельні частки (паї). Спадкодавцем був складений заповіт, про який вона дізналася недавно, а саме у червні 2018 року , коли звернулася до селищної ради. Заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк до нотаріуса вона не подала, з поважних причин , так як , вона є юридично необізнаною людиною похилого віку . Одразу після поховання спадкодавця їй не правильно роз"яснили порядок спадкування . Просить врахувати суд, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті спадкодавця, після поховання вступила у володіння та користування будинком. Враховуючи всі обставини, вважає, що нею строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин.

Представник позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Бобровицької міської ради до суду не з`явився, наддав заяву про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні питання покладається на розсуд суду.

Треті особи у судовому засіданні та у письмових поясненнях до суду просили відмовити у задоволенн позову, оскільки вони є спадкоємцями після померлої ОСОБА_5 на підставі заповіту, складеного та посвідченого секретарем Берлозівської сільської ради Коделецького району Чернігівської області від 29.03.2007. Вони оформили своє право на спадщину відповідно до закону. Вказують, що зазначені в позові доводи є суперечливими один іншому по суті. Оскільки, не знаючи про існування заповіту позивач не могла вважати, що «фактично прийняла спадщину», так як спадщину було оформлено на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є родичами позивача та постійно спілкувались між собою протягом всього часу, що минув з дня смерті ОСОБА_5 Про що позивач очевидно точно знала, так це про те, що вона володіє та користується майном, яке їй не належить і не оформлене на її ім`я належним чином відповідно до закону. Більш того, після 01.01.2004 володіння та управління спадковим майном не свідчить про «фактичне прийняття спадщини», оскільки відповідна норма містилась в ст. 549 ЦК УРСР (наразі нечинного) і на момент смерті ОСОБА_5 не діяла. Окрім того, на момент смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні діяв Спадковий реєстр до якою в обов`язковому порядку вносились відомості про всі складені, посвідчені, змінені та скасовані заповіти. Крім того, така інформація в обов'язковому порядку перевірялась нотаріусами при оформленні спадщини. Відповідно у державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Анікейчика О.Н. не було б правових підстав оформлювати спадщину на імена третіх осіб. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2007р. № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Поважними є причини пропуску строку для прийняття спадщини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; непрацездатність; незнання про існування заповіту. Останнім місцем проживання спадкодавця був Козелецький геріатричний пансіонат, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На даний момент вказане місце проживання знаходиться на території Козелецької об`єднаної територіальної громади. Тобто належим відповідачем є саме Козелецька об`єднана територіальна громада в особі Козелецької селищної ради, а також - треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Представник третіх осіб адвокат Ярешко Р. В. підтримав позицію третіх осіб у справі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених ним у письмових поясненнях.

Вислухавши представника позивачки, третіх осіб, їх представника ,дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до висновку про відмову у взадоволенні позову з наступних підстав.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із заповіту від 19.07.2007, посвідченого секретарем виконавчого комітету Берлозівської сільської ради Коделецького району Чернігівської осласті, ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_4 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Із довідки виконавчого комітету Козелецької селищної ради від 08.06.2018 вбачається, що ОСОБА_5 н адень смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Із довідки виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 27.06.2018 вбачається, що станом на 15.04.1991 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 6, 7).

Із довідки Козелецької районної державної нотаріальної контори від 15.11.2018 вбачається, що ОСОБА_4 пропустила шестимісячний строк строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 13).

З копії спадкової справи №189/2009 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що після смерті останньої спадкове майно, а саме земельні ділянки відповідно до заповіту, складеного та посвідченого секретарем Берлозівської сільської ради Коделецького району Чернігівської області від 29.03.2007 прийняли у становленому законом порядку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про що були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року встановлено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінюючи доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка та її представник не надали належних та допустимих доказів того, що позивачці не було відомо про існування заповіту , а також інших обставин якіб були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень.

Юридична необізнаність, похилий вік спадкоємця не підтверджує доводи про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Заявником не наведено об`єктивних причин, які стали перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Вказані висновки суду також підтверджуються позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 13.05.2019 у справі № 639/2082/17.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачкою та її представником не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивачки, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 259, 263, 264, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК україни, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Бобровицької міської ради Чернігівської області, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які не заявляють самостійних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Бойко