провадження №2/279/99/19
Справа № 279/2881/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

судді Коваленко В.П.

за участю секретаря Комарової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням, визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним та скасування ордеру на житлове приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати право користування житловим приміщенням, квартирою № 61 по вулиці Гастелло, буд.24, м. Коростень Житомирської області, також визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від № 90 п.1 про виділення житлового приміщення - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 18,8 кв.м. ОСОБА_9 та членам його сім"ї , визнати недійсним ордер КМ № 204 від 02.03.2018 року на право зайняття вказаної квартири. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що мати позивачки, ОСОБА_10, ще в 1986 році отримала від ОСОБА_6 міської ради у користування однокімнатну квартиру загальною площею 36,32 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належала до державного житлового фонду ОСОБА_6 міської ради. Проживала в зазначеній квартирі разом з матір"ю. На протязі всього часу сумісного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов"язки, сплачували комунальні платежі, позивачка проводила ремонт за власний рахунок.

Після смерті матері ( 14.12.2017 року) позивачка, разом із своїми малолітніми дітьми продовжувала мешкати у зазначеній квартирі. Вважає себе такою, що вселилась до квартиронаймача як член сім"ї останнього, тому має право користування спірним житловим приміщенням.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 21.02.2018 року № 90 п.1, вирішено виділити житлове приміщення однокімнатну квартиру житловою площею 18,8 кв.м. громадянину ОСОБА_9 : склад сім"ї 4 особи , який перебуває на першочерговій черзі отримання житла , як інвалід війни. Квартира надається з урахуванням квартири АДРЕСА_3, житловою площею 28,8 кв.м. Ордер видано на членів сім"ї ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . На підставі зазначеного рішення ОСОБА_7та ОСОБА_11 був виданий ордер КМ№204 на право заселення до квартири, в якій проживає позивачка разом з своїми дітьми.

Вказане рішення виконавчого комітету порушує права та законні інтереси позивача, як особи, що має право користування цим житловим приміщення, та було винесено з порушенням норм житлового законодаства, оскільки ордер виданий не на вільне житлове приміщення.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вважає, що набула право користування житловим приміщенням відповідно до закону.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради заперечує проти позову, в останнє судове засідання не з"явився, надав письмові заперечення проти позову, згідно яких вважає, що позивачем не було дотримано встановленого порядку вселення в квартиру, тому просив у позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з"явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи - служба у справах дітей виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, в засідання не з"явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін ,показання свідків , дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Стаття 3 СК України визначає, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.

Відповідно до ст. 65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачка ОСОБА_2 вселилась до спірного житлового приміщення як член сімї наймача (дочка до рідної матері) на законних підставах, спірне житлове приміщення було постійним місцем її проживання, вона тривалий час вела з наймачем ОСОБА_10 спільне господарство. Доказами дотримання встановленого порядку при вселенні ОСОБА_5 в спірне житлове приміщення та постійного місця проживання останньої та ведення з наймачем спільного господарство, тривалість часу їх проживання, крім доказів, зазначених вище, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, котрі ствердили, що позивачка ОСОБА_2 постійно проживає у спірній квартирі разом з малолітніми дітьми, діти відвідують садочок та школу., часто гуляють на вулиці, завжди охайні, позивач постійно проживає у спірній квартирі.

Також, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім"ї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки.

Отже, право членів сім"ї на жиле приміщення виникає не у зв"язку з реєстрацією, а за наявності відповідних обставин. Виходячи із положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Отже, з огляду на вищевикладені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права користування житловим приміщенням - квартирою № 61 по вулиці Гастелло, буд.24, м. Коростень Житомирської області, є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 21.02.2018 року № 90, відповідачу та членам його сім"ї, виділена вище вказана квартира . На підставі вказаного рішення видано ордер КМ № 204 від 02.03.2018 року, на право на заселення до спірного житлового приміщення.( а.с. 26,27).

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені.

Статтею 58 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер - правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім"єю у жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення (ч.2ст.58 ЖК України).

Стаття 59 ЖК України передбачає, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка є одинокою матір"ю, разом з нею у вказаній квартирі проживають малолітні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 від самого свого народження і по теперішній час. Позивачка у якості члена сім'ї померлого наймача була вселена до квартири АДРЕСА_1, де постійно проживала разом із наймачем та в силу вимог ст. ст. 64, 65 ЖК України набула права користування житловим приміщенням, а тому оскаржуване рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 21.02.2018 року № 90 п.1, на підставі якого було надано дане житлове приміщення в користування відповідачам, прямо впливає на права за законні інтереси позивача по справі, позбавляючи її можливості реалізовувати своє право користування спірним житловим приміщенням.

Вказане рішення виконавчого комітету від 21.02.2018 року № 90 п.1, було винесено з порушенням норм Житлового Кодексу України, що є підставою для визнання незаконним зазначеного рішення .

В силу приписів п. 10 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 21 ЦК України, способом захисту порушеного цивільного права та інтересу є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладають, у разі задоволення позову - на відповідача .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.58,64,65 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6., право на користування квартирою №61 по вулиці Гастелло, буд.24, м. Коростень Житомирської області.

Скасувати п.1 рішення №90 від 21.02.2018 року виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Житомирської області , про виділення житлового приміщення - однокімнатної квартири АДРЕСА_4, житловою площею 18,8 кв.м., гр. ОСОБА_9 та членам його сім"ї.

Визнати недійсним ордер від 02.03.2018 року серії КМ №204, виданий ОСОБА_7 на право заселення до квартири АДРЕСА_5.

Стягнути з виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради ( Житомирська область, с. Коростень, вул. Грушевського,22, ), на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені неї судові витрати ( судовий збір в сумі 1409,60 грн. . Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі поданння апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.15.5 пункту 15 розділу Х111 "Перехідні положення" ЦПК до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.П. Коваленко