ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1832/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/856/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником - адвокатом Карпенком Віктором Костянтиновичем, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2019 року (ухвалене о 08:30, повний текст рішення складено 05 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 , посилаючись на ст.ст. 1046-1048, 1282 ЦК України, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив накласти стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 на праві власності, в межах належної до виплати ОСОБА_1 грошової суми в розмірі - 70 000 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 17.10.2015 між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого позичальнику було надано в позику 40 000 доларів США на 5 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, на момент його смерті сума неповернутих ним грошових коштів становила 14 345 доларів США. У вересні 2017 року на адресу Другої чернігівської державної нотаріальної контори позивачем було надіслано вимогу до спадкоємців померлого. З`ясувавши, що єдиною спадкоємицею є ОСОБА_2 , позивач неодноразово намагався вирішити з нею питання повернення грошових коштів в позасудовому порядку, але всі спроби залишилися марними.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2019 року позов задоволено; накладено стягнення на користь ОСОБА_1 на спадкове майно боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , в межах суми заборгованості по договору позики в розмірі 70 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Карпенко В.К. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

1. Судом допущено порушення процесуальних строків, встановлених ст. 189 ЦПК України, при призначенні справи до судового розгляду, а також не розв`язане клопотання від 29.08.2018 щодо виклику заявлених відповідачем свідків.

2. Судом порушено принцип об`єктивності при розгляді справи, оскільки будучи зобов`язаним встановити у справі психічний стан особи, що передбачає ст. 105 ЦПК України, суд цього не зробив.

3. Зважаючи на те, що вартість спадкового майна є більшою за сам борг, то накладення стягнення на квартиру завдасть безпідставного обмеження права спадкоємця відповідача на отримання у спадщину об`єкта в цілому.

4. Оскільки договором позики було погоджено, що сума остаточно має бути повернута в строк до 18.10.2020, можливості дострокового повернення коштів та права позикодавця звертатися до суду в примусовому порядку договором не передбачено, то звернення позивача до суду є передчасним, так як таке право у позикодавця виникає тільки коли ОСОБА_3 не поверне в строк кошти.

5. ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, так як не являється власницею квартири, на яку суд наклав стягнення, оскільки нею не отримано свідоцтво про право на спадщину.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Карпенка В.К., який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з передбаченого ст. 1282 ЦК України обов`язку спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 17.10.2015 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір позики, згідно якого позикодавець надав позичальнику позику в сумі 40 000 доларів США в строк до 18.10.2020 (а.с. 85). За умовами договору, після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику договір позики, наявність оригіналу договору позики у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с. 53).

14 липня 2017 року за заявою ОСОБА_2 . Другою чернігівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (161-182).

З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 направив до нотаріальної контори вимогу (претензію) до спадкоємців спадкового майна ОСОБА_3 про наявність боргу, який підлягає поверненню спадкоємцями боржника ОСОБА_3 на суму 14 345 доларів США, яка була зареєстрована 18.09.2017 за № 2174/02-14.

За життя ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (1/2 її частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 вересня 2002 року та інша 1/2 частина - на підставі договору дарування від 28 січня 2004 року) (а.с. 166-167).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2018 року встановлено факт того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є троюрідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 179).

Свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 відповідачкою не отримувалось.

За письмовим клопотанням ОСОБА_1 Другою чернігівською державною нотаріальною конторою було повідомлено ОСОБА_2 , як єдину спадкоємицю щодо майна померлого ОСОБА_3 , про отримання конторою претензії кредитора ОСОБА_1 (а.с. 175-176).

На час звернення до суду з даним позовом претензії ОСОБА_1 в добровільному порядку ОСОБА_2 задоволені не були.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною другою статті 1281 ЦПК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

У справі встановлено, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 проте не здійснила одноразового платежу в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 в межах вартості отриманого в спадщину майна.

У такому разі, оскільки зобов`язання ОСОБА_2 як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 залишається невиконаним, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_1 відповідно до ст. 1282 ЦК України підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Дійшовши вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідно до ст. 1282 ЦК України, районний суд залишив поза увагою, що ч. 2 вказаної статті передбачено, що у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора саме звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Судом же першої інстанції помилково накладено стягнення на спадкове майно.

У зв`язку із викладеним резолютивна частина рішення підлягає зміні шляхом заміни в абзаці другому слова «накласти» на слово «звернути».

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції порушені процесуальні строки, встановлені ст. 189 ЦПК України, при призначенні справи до судового розгляду, на правильність судового рішення не впливають.

Твердження заявника про те, що районним судом не розв`язане клопотання від 29.08.2018 щодо виклику заявлених відповідачем свідків, не відповідають дійсності, оскільки згідно протоколу судового засідання від 29.08.2018 зазначене клопотання було судом розглянуте і задоволене.

Не заслуговують на увагу посилання заявника на порушення принципу об`єктивності при розгляді справи, оскільки суд будучи зобов`язаним встановити у справі психічний стан особи, що передбачає ст. 105 ЦПК України, цього не зробив, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити:

1) характер і ступінь ушкоджень здоров`я;

2) психічний стан особи;

3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

У справі встановлено, що сторонами клопотань про призначення експертизи щодо встановлення психічного стану ОСОБА_3 не заявлялось.

Не є слушними доводи ОСОБА_2 про те, що накладення стягнення на квартиру завдасть безпідставного обмеження права спадкоємця відповідача на отримання у спадщину об`єкта в цілому, оскільки вартість спадкового майна є більшою за сам борг, зважаючи на те, що таке право відповідачки не є абсолютним.

Зважаючи на те, що боржник ОСОБА_3 за договором позики помер і правовідносини між сторонами перемістилися в площину спадкових, є помилковими твердження відповідачки про те, що звернення позивача до суду є передчасним, так як таке право у позикодавця виникає тільки коли ОСОБА_3 не поверне в строк кошти. Судом першої інстанції вірно застосовано положення ст. 1282 ЦК України, згідно якої належним способом захисту кредитором своїх цивільних прав та інтересів є саме звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, в межах вартості спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, оскільки нею не отримано свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Та обставина, що ОСОБА_2 не отримала свідоцтво про право на спадщину на квартиру, не позбавляє останню права на спадщину, та, у свою чергу, не звільняє її від зобов`язання задовольнити вимоги кредитора спадкодавця у добровільному порядку - шляхом сплати одноразового платежу, чи у примусовому порядку відповідно до частини другої статті 1282 ЦК України - шляхом звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права, то підстав для скасування ухваленого у справі рішення районного суду немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2019 року - змінити, замінивши в абзаці другому резолютивної частини рішення слово «накласти» на слово «звернути».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 04 липня 2019 року.

Головуючий Судді: