Справа № 438/316/18 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/478/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м.Львів

Справа № 438/316/18

Провадження № 22-ц/811/478/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - ОСОБА_1

на рішення Бориславського міського суду Львівської області, ухвалене у м. Бориславі 6 листопада 2018 року (суддя Слиш А.Т.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

Представник ОСОБА_2 . ОСОБА_4 акумова- ОСОБА_5 звернулася з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 у сумі 1 373 грн. щомісячно, починаючи з часу звернення до суду. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Бориславського міського суду від 1 липня 2014 року ОСОБА_2 було визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Ухвалою Бориславського міського суду від 2 квітня 2015 року опікуном недієздатної ОСОБА_2 призначено її рідну сестру Татом ОСОБА_6 . Вказує, що ОСОБА_2 втратила працездатність у 2009 році. У той час вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб між нею та відповідачем розірвано 19 липня 2011 року. Позивач є інвалідом ІІ групи та має право на утримання від свого колишнього чоловіка, оскільки розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Стверджує, що прожитковий мінімум на одну особу, що втратила працездатність, з 1 січня 2018 року становить 1373 грн. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням відмовлено в позові.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вказує, що позивач має право на утримання аліментів від свого колишнього чоловіка, оскільки розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 1 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано недієздатною. Ухвалою цього суду від 2 квітня 2015 опікуном недієздатної ОСОБА_2 призначено її сестру ОСОБА_7

Судом встановлено, що приблизно з 2005 року ОСОБА_2 страждає на психічне захворювання і перебуває під спостереженням у лікаря-психіатра Бориславської міської лікарні. З цього часу вона неодноразово проходила лікування у Львівській обласній психіатричній лікарні та в обласному комунальному закладі «Психіатрична лікарня Миколаївського району». 24 січня 2013 року її визнано інвалідом другої групи.

Відповідно до свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАГСу м. Борислава, ОСОБА_2 з 19 квітня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3

19 липня 2011 року зазначений шлюб розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 , виданого 19 липня 2011 року відділом РАГСу м.Борислава.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Згідно із ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 стала непрацездатною через півтора року після розірвання шлюбу з відповідачем, інвалідом другої групи її визнано 24 січня 2013 року, що встановлено рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 1 липня 2014 року.

Вищенаведена обставина позбавляє права позивача на утримання від її колишнього чоловіка згідно з ст.76 СК України.

Витяг з історії хвороби ОСОБА_2 , який був складений у 2009 році в Іспанії, не може бути належним доказом факту непрацездатності ОСОБА_2 у розумінні ч.3 ст.75 СК України.

Відповідно до ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 2018 року - 1373 грн., з 1 липня - 1435 грн., з 1 грудня - 1497 грн.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази того, що позивач не забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим законом, і що вона вважається особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України, відсутні.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради від 23 липня 2018 року опікун ОСОБА_2 ОСОБА_7 отримує державну соціальну допомогу інвалідам другої групи у розмірі 1452 грн., що перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові, оскільки аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя (колишнього подружжя) можуть призначатися за наявності сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу; якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 6 листопада 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2019 року.

Головуючий

Судді