Провадження № 2/582/18/19
Справа № 582/1375/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - Жмурченка В.Д.,
за участю секретаря - Коваль В.В.,
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Недригайлів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, с. Кулішівка, Недригайлівського району Сумської області, до ОСОБА_3, с. Кулішівка, Недригайлівського району Сумської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
26 жовтня 2018 року представник позивача - адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користуванняч житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Вказаний позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. У даному будинку, окрім нього, зареєстрований його колишній зять ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який з серпня 2006 не проживає у селі Кулішівка та виїхав на постійне місце проживання за межі Сумської області. Будь-які зв'язки у позивача з останніми відсутні, відповідач перед від'їздом не знявся з реєстрації та не бажає добровільно це зробити. Для отримання позивачем субсидії на комунальні послуги необхідно зняти відповідача з реєстрації у вказаному будинку, у зв'язку з чим представник позивача просив позов задовольнити.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав наведеними у ньому, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду та не направив суду заяву про розгляд справи без його участі.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України у зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року в селі Кулішівка, Недригайлівського району, Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.7-8).
З копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер №142622835, сформованого державним реєстратором Недригайлівської селищної ради ОСОБА_4 (а.с.9), вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Вказана обставина підтверджується також витягом із погосподарської книги Кулішівського старостинського округу від 12.10.2018 за №213, із якого вбачається, що згідно даних погосподарської книги забудовником житлового будинку в АДРЕСА_1, є ОСОБА_1 (а.с. 9,13).
З довідки, виданої Кулішівським старостинським округом від 08.10.2018 за №209, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, має слідчий склад сім'ї: дружина ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6, зять ОСОБА_3 Зять ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований, але з 2006 року не проживає. (а.с.12).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України).
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Частиною 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином зареєстрованим у будинку, належному на праві власності позивачу, понад строк, встановлений законодавством, у ньому не проживає, а тому є таким, що втратив право користування ним, будь-яких письмових домовленостей стосовно користування житловим будинком за вказаною адресою не існує, тому вимога позивача підлягають задоволенню.
Вимога про стягнення з відповідачів витрат по сплаті судового збору, позивачем не заявлялась.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1, с. Кулішівка, Недригайлівського району Сумської області, до ОСОБА_3, с. Кулішівка, Недригайлівського району Сумської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду скарги.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України від 15.12.2017, до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області.

Повне рішення складено 21 лютого 2019 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко