Постанова

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 524/5847/16-ц

провадження № 61-30563св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Хіль Л. М., Гальонкіна С. А., Мартєва С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго» (далі - ПАТ «Полтаваобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 зареєстрований у Кременчуцький філії ПАТ «Полтаваобленерго» як споживач послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1. Позивач надає відповідачу послуги з теплопостачання. ОСОБА_4 не здійснював своєчасної оплати одержаних послуг, тому станом на 26 липня 2016 року виникла заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з вересня 1997 року до квітня 2016 року у розмірі 14 716,63 грн.

На підставі викладеного ПАТ «Полтаваобленерго» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення в розмірі 14 716,63 грн, індекс інфляції - 1 428,31 грн та 3 % річних - 176,37 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04 липня 2017 року (в складі судді Андрієць Д. Д.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено, що ОСОБА_4 є власником квартири або користувачем послуг, що надаються ПАТ «Полтаваобленерго» в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення у розмірі 7 478,32 грн, 3 % річних - 176,76 грн та 1 428,31 грн індексу інфляції, а разом - 9 083,39 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, тому саме з нього як з власника житлового приміщення підлягає до стягнення заборгованість за надані ПАТ «Полтаваобленерго» послуги. Доказів на підтвердження того, що позивачем надано не вірний розрахунок заборгованості відповідачем надано не було. Разом з тим, заявлені вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності з урахуванням норми частини другої статті 264 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив принцип змагальності сторін, необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань відповідача. Позивач неправильно визначив тариф щодо наданих послуг. Між сторонами не укладено договір щодо надання послуг з централізованого опалення, тому відповідач фактично ці послуги не надавав. Відповідач не користувався послугами централізованого опалення, тому позивач безпідставно нарахував суму боргу.

У січні 2018 року ПАТ «Полтаваобленерго» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, тому зобов'язаний оплатити надані позивачем послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. ОСОБА_4 як власник квартири зобов'язаний утримувати своє майно. Доводи відповідача про незаконність діючих тарифів є безпідставними.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ПАТ «Полтаваобленерго» надає послуги з теплопостачання в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку борг по оплаті послуг з теплопостачання в квартирі АДРЕСА_1 за період з 01 вересня 1997 року до 01 квітня 2016 року складає 14 716,63 грн, індекс інфляції за період з 01 липня 2013 року до 01 червня 2016 року - 1 428,31 грн та 3 % річних від простроченої суми за період з 01 липня 2013 року до 01 червня 2016 року - 176,37 грн.

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембутсервіс» від 20 березня 2017 року особовий рахунок в квартирі АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_4 з січня 1993 року на підставі свідоцтва про право власності на житло (приватизація). Даних про інших власників квартири станом на 01 травня 2016 року немає.

Відповідно до повідомлення Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» станом на 28 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14 січня 1994 року.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини другої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Встановивши, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що саме з нього як з власника цього житлового приміщення підлягає до стягнення заборгованість за надані ПАТ «Полтаваобленерго» послуги, що також узгоджується з нормою статті 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності та стягнуто заборгованість в межах строку позовної давності з урахуванням норми частини другої статті 264 ЦК України, оскільки судовими наказами: від 11 жовтня 2011 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2009 року до 01 вересня 2011 року у розмірі 2 824,53 грн; від 11 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії заборгованість за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за період з 01 вересня 2011 року до 30 квітня 2013 року у розмірі 2 118,20 грн.

Вказані накази були скасовані ухвалами Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 17 травня 2016 року та від 30 травня 2016 року.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку про переривання строку позовної давності і можливість стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь ПАТ «Полтаваобленерго» саме з 01 вересня 2011 року.

Апеляційний судом обґрунтовано визначено розмір заборгованості, період за який вона нарахована, індекс інфляції та 3 % річних.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що апеляційний суд порушив принцип змагальності сторін, оскільки відповідач був повідомлений про розгляд справи, брав участь у її розгляді, подав докази, клопотання та доводи щодо процесуальних дій іншого учасника судового процесу. Разом з тим заявлені відповідачем клопотання (заяви) були вирішені апеляційним судом у визначеному процесуальних законом порядку з належним правовим обґрунтуванням.

Безпідставними є доводи скаржника, що позивач неправильно визначив тариф щодо наданих послуг, оскільки відповідачем не подано доказів про скасування відповідного рішення про затвердження тарифів, яким керувалося ПАТ «Полтаваобленерго» при визначені розміру заборгованості.

Доводи касаційної скарги, що між сторонами не укладено договір щодо надання послуг з централізованого опалення, тому відповідач фактично ці послуги не надавав, не заслуговують на увагу, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що відповідач не користувався послугами централізованого опалення, тому позивач безпідставно нарахував суму боргу, оскільки ОСОБА_4 є власником квартири, до якої ПАТ «Полтаваобленерго» надавало послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення, тому саме з нього як з власника цього житлового приміщення, який зобов'язаний утримувати своє майно, підлягає до стягнення заборгованість за фактично надані послуги.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В.В. Пророк