РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/3985/18

Провадження № 22-ц/4815/764/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач Державний реєстратор Мартинюк Ольга Олексіївна,

відповідач Комунальне підприємство «Рівненське обласне бюро технічної

інвентаризації» Рівненської обласної ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року у складі судді Кушнір Н.В., ухвалене в м. Рівне об 09 год. 13 хв., повний текст якого складено 22 березня 2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мартинюк Ольги Олексіївни, Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог, вказувала, що ОСОБА_2 з допомогою державного реєстратора ОСОБА_3 зареєструвала без її відома цілий об`єкт нерухомості загальною площею 123,1 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м., отже право і можливість позивача володіти і розпоряджатись своєю часткою у спільному домоволодінні порушене. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Мартинюк ОСОБА_4 , яка перебуває в трудових відносинах з суб`єктом реєстрації КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради Рівненської області, про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 на окремий об`єкт нерухомості загальною площею 30,5 кв.м. в АДРЕСА_1 та прав ОСОБА_2 на окремий об`єкт нерухомості загальною площею 123,1 кв.м., зобов`язати суб`єкт державної реєстрації внести відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з дотриманням права власності позивача на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мартинюк О.О., КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" Рівненської обласної ради про визнання права власності на спадкове майно. Скасовано рішення державного реєстратора Мартинюк О.О. про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 на окремий об`єкт нерухомості загальною площею 30,5 кв.м. по АДРЕСА_1 та прав ОСОБА_2 на окремий об`єкт нерухомості загальною площею 123,1 кв.м по АДРЕСА_1 . В решті вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, та обґрунтоване належними доказами на підтвердження позовних вимог, які відповідачами не спростовані.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд розглянув справу без її участі: у призначені дні судових засідань, коли вона з`являлася до суду, засідання не відбувалися, а повістка в судове засідання на 21.03.2019 року на її адресу не надходила. Висновок суду про порушення прав позивачки проведеною державною реєстрацією права власності двох самостійних будинковолодінь не відповідає дійсним обставинам справи. Позивачка добровільно за власним бажанням виділила свою частину будинковолодіння із спадкового домоволодіння, і її права порушені не були. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є рідними сестрами.

Обидві є спадкоємицями свого батька, ОСОБА_5 , після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_1 стали власницями будинку АДРЕСА_1 в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВТІ №074837, виданим 18 червня 2013 року державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори Кутецькою В.В..

Згідно зазначеного свідоцтва, позивачу ОСОБА_1 належить Ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 153,6 кв.м. (житловою площею 94,5 кв.м.) (а.с. 5).

Своє право власності на частку успадкованого будинку позивач зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить Витяг з цього реєстру (а.с. 16-17).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу того, що за відповідачем ОСОБА_2 14 вересня 2016 року вже зареєстрований в Єдиному реєстрі окремий об`єкт нерухомості загальною площею 123,1 кв.м., житловою площею 89,4 кв.м.

Підставою виникнення права власності стали нотаріально посвідчена заява сторін про підтвердження можливості розподілу майна від 29 серпня 2016 року та вищезгадане свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якої співвласники спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відступили від рівності своїх часток.

Згідно ст.319 цього ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.3 цього Закону будь-які дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав (в т.ч. права власності) на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації, можуть вчинятись, якщо такі права зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, тобто зареєстровані в державному реєстрі прав. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ст.. 11 цього Закону).

Згідно з п.п.6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Матеріали справи містять копію спільної заяви позивача і відповідача від 29 серпня 2016 року НВА № 106071 на ім`я директора КП «Рівненське обласне БТІ», яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Табінським О.І. та зареєстрована в реєстрі за № 1286 (а.с. 55-56). У цій заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погодили між собою та просили підтвердити можливість поділу належного їм житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 наступним чином:

-ОСОБА_2 Ѕ частка у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, а саме: «2-1» - коридор площею 6,2 кв.м, «2-2» - житлова площею 10,9 кв.м, «2-3» - санвузол площею 4,4 кв.м, «2-4» - кухня площею 15,4 кв.м, «2-5» -коридор площею 4,6 кв.м, «2-6» - житлова площею 10,1 кв.м, «2-7» - житлова площею 21,1 кв.м, «2-8» - коридор площею14,4 кв.м, «2-9» - житлова площею 18,1 кв.м, «2-10» - житлова площею 8,0 кв.м, «2-11» - житлова площею 9,9 кв.м; житловою площею 78,1 кв.м, загальною площею 123,1 кв.м, вхідний ганок «а», Ѕ сараю «Б», гараж «б», вбиральня «В», огорожа № 1, ворота «№2», Ѕ замощення «І»;

-ОСОБА_1 Ѕ частка у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, а саме: «1-1» - коридор площею 8,7 кв.м, «1-2» - допоміжна площею 5,4 кв.м, «1-3» - житлова площею 16,4 кв.м; - житловою площею 16,4 кв. м, загальною площею 30,5 кв.м; вхідний ганок «а1», Ѕ сараю «Б», погріб «Пг/, замощення «І».

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 1, 3 ст. 204 ЦК України).

Заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за своєю суттю є двостороннім правочином, у якому обидві сторони дійшли згоди щодо поділу в натурі та користування спірним будинковолодінням. Правочин вчинений з дотриманням вимог ст. 203, 205 ЦК України, і в установленому законом порядку не визнаний недійсним та сторонами не оскаржений.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, не взято до уваги укладеного сторонами правочину щодо поділу між ними спірного будинковолодіння, яке перебуває у їхній спільній частковій власності, не застосовано норми матеріального права, які закріплюють свободу волевиявлення осіб щодо укладення правочинів в межах правового поля.

Задовольняючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що заявлена позовна вимога про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 є необґрунтованою, адже її право власності на цю частину спадкового майна встановлене Свідоцтвом про право на спадщину за законом ВТІ №074337 від 18.06.2013р., яке, в свою чергу, ніким не оскаржене.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з наведеним, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення судовий збір, сплачений нею за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 1 057,20 грн. (а.с. 76).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мартинюк Ольги Олексіївни, Комунального підприємства "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Хилевич С. В.

підпис Бондаренко Н. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.