справа № 367/2525/15-ц головуючий у суді І інстанції - Карабаза Н.Ф.
провадження № 22-ц/824/6977/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1500 га; витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1500 га вартістю 36 671 грн. 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення прокуратурою було виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт та відповідач являється власником земельної ділянки. Рішення Гостомельської селищної ради, державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та мають бути визнані недійсними, оскільки місцеві ради мають право передавати у власність громадян земельні ділянки комунальної власності. Розмежування земель державної і комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Перевіркою встановлено, що оскаржуваним рішенням у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу та знаходилась у кварталі № 18 Київського лісництва. Погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. Земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_2 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Оскільки право власності до ОСОБА_2 перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, виданий на його підставі державний акт підлягає визнанню недійсним. Крім того, спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду. Про допущені порушення прокуратура довідалася лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51, а тому строк позовної давності не пропущено.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2016 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги перший заступник прокурора зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин положення щодо строку позовної давності. Підставою звернення до суду з позовом наведено порушення права Кабінету Міністрів України щодо перевищення органом місцевого самоврядування наданих повноважень. Спірна земельна ділянка цілковито вкрита лісовою рослинністю, про що набувач зобов`язаний був знати, а проявивши розумну обачність в силу фізичних властивостей лісу повинен був передбачити її приналежність до земель лісогосподарського призначення, які не можуть передаватися у приватну власність. Суд проігнорував доводи прокурора, що відчуження об`єктів, які є власністю Українського народу та не можуть перебувати за законом у приватній власності, є триваючим правопорушенням, оскільки законне право власності у приватних осіб на ці об`єкти не виникає в силу відсутності волі дійсного власника на відчуження цих об`єктів з порушенням вимог закону. Без проведення відповідної перевірки та встановлення достовірних даних про спірну землю ні прокурор, ні визначений ним позивач, не могли довідатися про допущені органом місцевого самоврядування права держави на землю, оскільки фактична передача у приватну власність земель лісогосподарського призначення проведена посадовими особами селищної ради під виглядом передбачених законом дій. Ні відповідачами, ні судом не доведено належними та допустимими доказами, що Кабінет Міністрів України мав можливість отримати інформацію про допущені порушення раніше, ніж прокурором заявлено позов; не встановлено, чи мала прокуратура об`єктивну можливість дізнатися про порушення законодавства до проведення нею перевірки; чи можливо було встановити наявність підстав для визнання незаконним прийнятого спірного розпорядження з огляду на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав у разі не доведення протилежного. У порушення вимог ст. 212, 213 ЦПК України судом першої інстанції упущено обґрунтування моменту обізнаності Кабінету Міністрів України як позивача, визначеного прокурором, щодо обставин порушення прав держави, викладених у позовній заяві. Суд належним чином не мотивував своє рішення. Внаслідок безпідставної передачі у власність фізичної особи земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку має місце фактичне знищення лісу, що порушує природні функції лісових екосистем.

У запереченнях на позовну заяву Гостомельська селищна рада Київської області зазначає, що позов поданий з порушенням правил підсудності та з пропуском строку позовної давності. Розширення меж парку «Голосіївський» передбачено за рахунок земель Комунального підприємства «Київзеленбуд» площею 6462,62 га, а не держави в особі Кабінету Міністрів України. Крім того, КП «Київзеленбуд» не надало жодних правовстановлюючих документів на цю територію. Прокурор не надав доказів, на якій підставі земельна ділянка була вилучена у КП «Святошинське лісопаркове господарство» та передана у власність держави в особі Кабінету Міністрів України. Прокурором не надано доказів зміни цільового призначення земельної ділянки та її вилучення із земель лісогосподарського призначення. Територія смт. Гостомель включає у себе всі території, які раніше входили до Гостомельської та Мостищенської сільських рад. Згідно рішення Київської обласної ради депутатів трудящих від 28 жовтня 1968 року та графічних матеріалів встановлення меж, спірна земельна ділянка входить до складу адміністративних меж селища Гостомель. Згідно містобудівної документації території по вул АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 входили до складу території Гостомельської селищної ради. Питання правомірності передачі земельних ділянок у власність перевірялися прокуратурою м. Ірпеня, прокуратурою міста Києва, СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві. КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним лісогосподарським підприємством та у нього відсутні будь-які документи органів виконавчої влади та місцевого самоврядування щодо передачі спірних територій у власність або користування останнього. Позивач обрав неналежний спосіб захисту та визначив неналежну особу, інтереси якої порушено. Будь-які докази того, що земельна ділянка перебуває у власності держави в особі Кабінету Міністрів України, відсутні, а також не доведено обставин правомірності вилучення земельної ділянки у позивача.

ОСОБА_1 також подала заперечення на позовну заяву, у яких вказує на те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду та її відведення було здійснено згідно чинного законодавства. Позивач не надав доказів, що спірна земельна ділянка знаходилася в користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство» на законних підставах і при її виділенні було порушено інтереси держави. У КП «Святошинське лісопаркове господарство» відсутній акт про право постійного користування спірною земельною ділянкою. ОСОБА_1 зазначає, що вона є добросовісним набувачем, оскільки не знала та не могла знати про те, що право попередніх власників придбаної нею земельної ділянки її відчужувати буде оспорюватися.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Гостомельської селищної ради Київської області №1298-50-V від 11 березня 2010 року затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі АДРЕСА_1 ; передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі АДРЕСА_1 (а.с.10, Т.1).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Гостомельської селищної ради № 1298-50-V від 11 березня 2010 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована Київська область АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.11, Т.1).

Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Відповідно до вказаного Указу зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача (а.с.24, Т.1).

У листі № 873 від 21 листопада 2014 року КП «Святошинське лісопаркове господарство» зазначило, що згідно статуту підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року, підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території. З листа прокуратури м. Києва йому стало відомо, що протягом 2011-2012 років було пред`явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок (а.с.19, Т.1).

Згідно відповіді від 20 березня 2015 року Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області повідомило прокуратуру Київської області, що у зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління не має можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку «Голосіївський» (в тому числі, з кадастровим номером НОМЕР_2 згідно запиту від 27 лютого 2015 року № 05/1-378) (а.с.13, 17, Т. 1).

Ухвалюючи рішення про відмову задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду з позовом прокурором пропущено строк позовної давності.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п. а), б) ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядженнями землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст. 20,21 ЗК України, які діяли на час виникнення правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно п. ґ) ч. 3 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 116 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України, який діяв на час виникнення правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у березні 2010 року Гостомельська селищна рада прийняла рішення, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 та передала вказану земельну ділянку безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом, прокурор вказує на ряд порушень вимог чинного законодавства, які були допущені під час виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

Зокрема, позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням у приватну власність відповідачу передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу та знаходилась у кварталі № 18 Київського лісництва. Погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав.

Однак, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги прокурора, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, у позовній заяві прокурор зазначає, що відповідачу було передано земельну ділянку, яка знаходиться за межами селища Гостомель.

Разом з тим, згідно рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 566 від 22 липня 1967 року в межі селища Гостомель передано село Мостище (територія сучасних вулиць Київська і Щорса). Згідно з рішенням Київської обласної ради трудящих від 28 жовтня 1968 року № 791 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» було затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом з адміністративними межами селища Гостомель, який входив до складу міста Ірпінь. Вказані рішення не скасовані та є чинними (а.с.121-122, Т. 1).

Рішенням Гостомельської селищної ради від 21 вересня 2006 року № 159-08-V було затверджено проект генерального плану селища Гостомель, що розроблявся в складі Генерального плану Ірпінського регіону. Відповідно до затвердженої містобудівної документації та згідно з викопіюванням з бази даних державного земельного кадастру «ПК АС «Ведення чергового кадастрового плану» селища Гостомель» території по вулицях Київська та Щорса входять до складу території Гостомельської селищної ради і межують із селищем Коцюбинське (а.с.128, Т.1).

Позовні вимоги також обґрунтовані тим, що на момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу та знаходилась у кварталі № 18 Київського лісництва.

Відповідно до вимог ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують належність земельної ділянки на праві користування КП «Святошинське лісопаркове господарство».

У позовній заяві прокурор вказує на те, що право постійного користування КП «Святошинське лісопаркове господарство» підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Відповідно до ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Однак, КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним підприємством, оскільки державне підприємство - це підприємство, що діє на основі державної власності, або підприємство, у статутному капіталі якого частка державної власності становить 50 і більше відсотків. Комунальне підприємство є юридичною особа, яка заснована на власності відповідної громади, а, відтак, його право користування земельною ділянкою не може підтверджуватись планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Разом з тим, відповідно до листа КП «Святошинське ЛПГ» від 21 листопада 2014 року та Указу Президента України від 1 травня 2014 року № 446/204 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» межі національного парку «Голосіївський» змінено шляхом розширення його території на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Крім того, земельна ділянка була виділена у власність ОСОБА_2 у березні 2010 року, тоді як межі парку «Голосіївський» було розширено у травні 2014 року, а, отже, посилання прокурора на виділення ділянки за рахунок території парку «Голосіївський» є необґрунтованими.

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Однак, права Кабінету Міністрів України рішенням селищної ради та виділенням відповідачу земельної ділянки не порушуються, оскільки відповідно до вимог ст. 27 ЛК України до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин належить передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

У власність ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 0,1500 га.

В даному випадку слід зазначити, що прокурор, стверджуючи, що спірна земельна ділянка перебуває на законних підставах в користуванні КП «Святошинське ЛПГ» заявляє вимогу про витребування зазначеної ділянки на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Задоволення зазначеної вимоги призведе до вилучення земельної ділянки в КП «Святошинське ЛПГ», яке згідно позиції прокурора на законних підставах користується зазначеною ділянкою.

При цьому, жодних правових підстав вилучення земельної ділянки в законного землекористувача прокурор не наводить.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Разом з тим, при зверненні до суду в інтересах Кабінету Міністрів України прокурором не надано суду доказів на підтвердження повідомлення прокурором цього суб`єкта владних повноважень про звернення до суду з позовом в його інтересах (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 760/21583/15-ц).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є необґрунтованими, оскільки ним не надано належних та достовірних доказів, які вказують на те, що земельна ділянка була передана у власність фізичної особи з порушенням вимог чинного законодавства та такою передачею було порушено права Кабінету Міністрів України.

Ухвалюючи рішення по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку про пропуск прокурором строку позовної давності для звернення до суду, однак такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

У постанові Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2016 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянкивідмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.