Справа № 500/2990/19
Провадження № 2/500/2186/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Баннікової Н.В.,

при секретарі Шлєхтенко О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення строку звернення з позовом до суду, визнання дійсним договору міни нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору міни нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 19.01.1999 року у представництві Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл було укладено договір № 4016 міни нерухомого майна за яким - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передали, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняли житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . У свою чергу ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 передали, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , прийняли квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що договір не було зареєстровано, просили позов задовольнити та поновити строк звернення до суду.

Позивачі надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач надала заяву у якій просила розглянути справи без її участі, позовні вимоги визнає.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Зважаючи на те, що відповідач визнала позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.01.1999 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 уклали з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договір міни, відповідно до якого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належний їм житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 передали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належну їм квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12-13).

Договір міни нерухомого майна було зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі 19.01.1999 року за № 4016.

Згідно рішенню Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2017 р. ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 (а.с.17-18).

Отже, ОСОБА_3 є належним відповідачем по справі.

Виходячи зі змісту норм ст.ст. 241, 242 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Станом на 2019 р. договір нотаріально не посвідчено.

Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивачі не знали про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 47, 48, 62, 71, 80, 224, 227, 241, 242 ЦК України в редакції 1963 року, п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 174, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення строку та визнання дійсним договору міни нерухомого майна - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк звернення до суду із позовом.

Визнати дійсним договір міни нерухомого майна від 19 січня 1999 року, зареєстрований у представництві Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл за № 4016, укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова