Житомирський апеляційний суд
Справа №278/13/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. у м.Житомирі

у цивільній справі №278/13/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування вимог якого зазначав, що від шлюбу із ОСОБА_2 вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06.10.2016 року у справі №278/1373/16 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 07.06.2016 року. В даний час законодавчо збільшений мінімальний розмір аліментів, змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а тому призначений рішенням суду розмір аліментів є меншим, ніж встановлений законом, та не є достатнім для утримання дитини. Виходячи із наведеного, просив суд постановити рішення, яким стягувати із нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить згадане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви.

ОСОБА_2 не скористалася своїм правом, передбаченим ст.361 ЦПК України, та не подала відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що у період із 05.08.2006 по 20.12.2014 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14, 16-17).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06.10.2016 року по справі № 278/1373/16 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 07.06.2016 року (а.с. 16-17).

Малолітня ОСОБА_6 залишилася проживати разом із матір`ю, що підтверджується рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09.12.2014 року (а. с.14).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначав, що стягнутий рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06.10.2016 року розмір аліментів є меншим, ніж встановлений законом, у зв`язку із внесенням змін до ч.2 ст. 182 СК України у 2017 році.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що зміни у законодавстві не є підставою для зміни розміру аліментів, посилаючись на роз`яснення, викладені у постанові Верховного Суду 12.09.2018 року у справі № 459/2181/17.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 4 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

17.05.2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що положення ст.192 СК України не містять вичерпного переліку обставин та підстав, що можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки ч. 1 вказаної норми передбачає можливість наявності інших обставин, що можуть слугувати підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Таким чином, враховуючи, що змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, разом із тим потреби дітей із віком змінилися та збільшилися в силу їх росту та розвитку, а також змінився прожитковий мінімум для дітей. Окрім того, було внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України в частині мінімального розміру аліментів.

Разом із тим, обов`язок по утриманню дітей не може бути покладений виключно на матір.

Виходячи із наведеного, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для зміни розміру аліментів.

Оскільки у рішенні суду стягнення аліментів визначено у частці від заробітку із зазначенням мінімальної межі стягнення «30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» державний виконавець відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не наділений повноваженнями здійснити відповідні перерахунки.

Тобто, стягувач аліментів позбавлений можливості захистити свої права у інший, окрім судового, спосіб.

Аналізуючи доводи позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з 08.07.2017 року збільшився мінімальний розмір аліментів та зникло обмеження за яким мінімальний розмір аліментів не розповсюджувався на аліменти, які стягувались у твердій грошовій сумі. Із вказаної дати мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від того як стягуються аліменти: в частці від заробітку чи у твердій грошовій сумі.

Зазначений висновок суду грунтується на положеннях ч.2 ст.182, ч.3 ст.184 СК України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи вищенаведені обставини, права дітей на достатній життєвий рівень, зміну сімейного стану одержувача аліментів, погіршення матеріального становища дітей, а також внесені зміни до законодавства з метою захисту прав дітей про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та зміну розміру стягнутих із ОСОБА_1 аліментів, призначених рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06.10.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягнуті рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06.10.2016 року по справі №278/1373/16 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ј частині всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, постановивши стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із 15.05.2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.