КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кириленко Даря Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до АТ «Акцент-Банк» (далі - відповідач), в якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІ.М. від 17.06.2016 (реєстраційний номер 5132) таким, що не підлягає виконанню.

Під час розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила також стягнути з відповідача 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Києва КириленкоД.М. винесено поставу (ВП №51916991) від 20.09.2016 про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3, відповідно до виконавчого документу, яким пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Акцент Банк» за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_6 та ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» №ABAACCG8L0045 від 19.05.2011 у безспірному порядку в розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 13 015,50 грн., сума заборгованості за відсотками - 21,12 грн., комісія - 10 400,00 грн., пеня - 307 789,11 грн., штраф - 16 561,29 грн., витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн., а всього 349 487,02 грн.

Строк, за який провадиться стягнення, становить чотири роки десять місяців сімнадцять днів, а саме з 19.05.2011 по 05.04.2016.

Крім того, позивач вказує, що у виконавчому написі зазначено, що стягнення починається з 19.05.2011, тобто з дня підписання Кредитного договору, однак частина кредиту боржником сплачена своєчасно, без прострочення. Проте, згідно з цим виконавчим документом неустойка (пеня та штраф) застосовується стягувачем з боржника в тому числі також за період, протягом якого позичальник сумлінно та без порушень виконував умови Кредитного договору. Також, з позивача крім пені стягується штраф. Однак, договором не передбачено застосування штрафу у разі порушення умов договору. Виконавчий напис видано з порушенням строку давності.

Про вимоги щодо звернення стягнення та суму заборгованості позивач дізналася від бухгалтера за місцем роботи 05.10.2016, а про стягнення заборгованості у безспірному порядку - від державного виконавця під час одержання копії цього виконавчого напису 07.10.2016.

Нарахована стягувачем сума пені значно завищена порівняно з умовами нарахування пені відповідно до цього Кредитного договору. До того ж розмір пені, зазначений в цьому виконавчому напису, перевищує розмір залишку по кредиту, більше, ніж у двадцять разів, що є порушенням прав споживачів.

Таким чином, 211 день припадає на 22.10.2012. Отже, з цього дня у стягувача виникло право вимоги примусового стягнення боргу. Строк давності, протягом якого можна було б вчинити виконавчий напис, щодо вимог про штраф та пеню закінчився 22.10.2013. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Отже, цей виконавчий напис видано з порушенням вимог закону.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати виконавчий напис від 17.06.2016 приватного нотаріуса Бондар І.М. таким, що не підлягає виконанню; зупинити стягнення на заробітну плату на підставі виконавчого документа від 17.06.2016 та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн. (Т.1, а.с. 2-7, 159-160).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2018 позов задоволено частково. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 17.06.2016, зареєстрований в реєстрі за номер 5132, про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню. У задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено (Т.2, а.с. 46-51).

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що посилання суду на період стягнення заборгованості в якому не враховані суми погашення позивачем кредиту, є безпідставним і спростовуються розрахунком заборгованості, який було додано до відзиву, і з якого вбачається за які саме дні у зазначеному періоді нараховувалась заборгованість, а за які ні.

Щодо вказівки суду на безпідставність нарахування штрафу, то такий висновок суду не ґрунтується на положеннях Тарифів Банку та Умовах і Правилах надання банківських послуг, пунктом 5.3 яких визначено, що при порушенні позичальником строків платежів більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Що стосується строків позовної давності, то в даному випадку нотаріус не порушив вимог законодавства, оскільки в Умовах і Правилах надання банківських послуг, з якими погодилась позивачка, встановлено строк позовної давності тривалістю у п'ять років (Т.2 а.с. 59-60).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.09.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (Т.2 а.с.71).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2018 призначено справу до апеляційного розгляду (Т.2 а.с.72).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-УІІІ, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 № 297/2018 переведено суддів апеляційного суду міста Києва на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А. (Т.2 а.с.74).

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2018 прийнята до провадження новоутвореного суду та призначена до розгляду (Т.2 а.с.75-76).

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала за її безпідставністю та необґрунтованістю і просила рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач АТ «Акцент-Банк» повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. Про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи також не з'явились в судове засідання, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Дніпровського МНО Бондар І.М. у заяві на адресу суду просила розглядати справу за її відсутності.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис вчинено не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції вважає ухвалене судом рішення законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що між ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №ABAACCG8L0045 від 19.05.2011, згідно якого позивач отримала кредит в сумі 20 000,00 грн. на строк 36 місяців, починаючи з 18.05.2011 по 17.05.2014 (Т. 1 а.с.13-14).

Відповідно до Довідки про умови кредитування A-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту, позивач підтвердила, що вона ознайомлена з тарифами Банка та Правилами, які зобов'язується виконувати, про що позивач поставила свій підпис (Т. 1 а.с. 15).

17.06.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором №ABAACCG8L0045 від 19.05.2011 у безспірному порядку в розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 13 015,50 грн., сума заборгованості за відсотками - 21,12 грн., комісія - 10 400,00 грн., пеня - 307 789,11 грн., штраф - 16 561,29 грн., витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн., а всього 349 487,02 грн. (Т. 1 а.с. 12). Строк за який провадиться стягнення становить чотири роки десять місяців сімнадцять днів, а саме з 19.05.2011 по 05.04.2016.

Крім того, стягнення починається з 19.05.2011, тобто з дня підписання Кредитного договору, однак частина кредиту боржником сплачена своєчасно, без прострочення.

Проте згідно з цим виконавчим документом неустойка (пеня та штраф) застосовується стягувачем з боржника в тому числі за період протягом якого позичальник сумлінно виконувала свої зобов'язання.

Також, як зазначено у виконавчому документі, з боржника крім пені стягується також і штраф. Однак кредитним договором не передбачено застосування штрафу.

Виконавчий напис видано з порушенням строку давності, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

В апеляційній скарзі відповідач в обґрунтування строку позовної давності про стягнення неустойки (пені, штрафу) посилається на Умови та Правила надання банківських послуг (Умови), згідно з якими строк позовної давності встановлюється сторонами тривалістю в п'ять років.

На спростування вказаного слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, слід зазначити, що Умови, якими встановлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача.

Крім того, у Заяві Позичальника від 19.05.2011 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Також слід зазначити, що текст цих Умов не міститься у відповідній Заяві Позичальника та у додатках до неї. До того ж цей текст не було надано позивачу. Копію Умов було надано відповідачем до суду разом із відзивом на позовну заяву.

У зв'язку з викладеним вказані доводи апеляційної скарги щодо домовленості сторін про збільшення строку позовної давності не можна вважати обгрунтованими, а Умови не можна вважати ані складовою, ані невід'ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 19.05.2011.

Аналогічна правова позиція була висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, зокрема у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-1926цс15) та від 05 липня 2017 року (справа № 6-887цс17).

Отже, у даному випадку застосовується строк позовної давності, встановлений законом.

При цьому слід зазначити, що відповідно до п.7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, якщо кредитодавець у позасудовому порядку звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту.

Щодо застосування положення пункту 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 31 своєї Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 дає судам роз'яснення, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку з викладеним та враховуючи, що Цивільний кодекс України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги Цивільного кодексу України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність належних підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість ухваленого рішення не впливають.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, у справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кириленко Даря Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва