КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №753/644/19

провадження № 22-ц/824/9932/2018

05 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінчук Ігор Анатолійович про визнання договору позики недійсним та повернення предмету застави, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року у складі судді Коренюк А. М.,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір позики № 1 від 15.01.2016 року, укладений між ОСОБА_2 , його довіреною особою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; зобов`язати позикодавця ОСОБА_2 та його довірену особу ОСОБА_3 повернути предмет застави - автомобіль Ауді А4, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності. Також просила суд винести ухвалу, якою визначити суму судового збору за подання даного позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2019 рокута поновити провадження у справі.

Свої доводи мотивує тим, що ухвалу суду першої інстанції від 21 січня 2019 року про залишення позовної заяви без руху вона не отримала у зв`язку з захворюванням, про що свідчить поштове зворотне повернення УДППЗ "Укрпошта" з зазначенням "за закінченням терміну зберігання".

В Єдиному державному реєстрі судових рішень вказана ухвала була оприлюднена лише 11 травня 2019 року, у зв`язку з чим у неї не було можливості її виконати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Зазначив, що позивачем не надано доказів неотримання ухвали суду з підстав наявності хворобливого стану, який не дозволяв перевірити тривалий час поштові відправлення на свою адресу, в тому числі і через свого представника ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник був належним чином повідомлений про залишення заяви без руху для усунення недоліків, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, повернутим за терміном зберігання.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до частини 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А. про визнання договору позики недійсним та повернення предмету застави.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для виправлення недоліків - 7 днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали.

Відповідно до даних відстеження поштових відправлень на сайті "Укрпошта", поштове відправлення за трек-номером 350, яке містило ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, було надіслано на адресу ОСОБА_1 лише 14 березня 2019 року (а.с.35).

19 квітня 2019 року до суду повернувся конверт з зазначеним відправленням без вручення, з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Отже, копія ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем отримана не була.

Частиною 1 ст. 258 ЦПК України визначено види судових рішень. Зокрема, судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Порядок вручення судових повісток та судових рішень встановлено ст. ст. 128, 272 ЦПК України.

Відповідно до п. 1-5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Аналогічний порядок вручення передбачено п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України щодо судових повісток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Разом з тим, на поштовому повідомленні, що було адресовано судом за місцем проживання позивача, причиною невручення судової кореспонденції зазначено - закінчення терміну зберігання.

Однак, за змістом ч.6 ст. 272 ЦПК України, що узгоджується з ч.8 ст. 128 ЦПК України, наявність поштової відмітки «повернення за закінченням терміну зберігання» не є підтвердженням вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та не вважається належним повідомленням сторони про процесуальні дії відповідного суду.

У разі повернення судової кореспонденції районному суду необхідно було повторно направити позивачу ухвалу про залишення позову без руху або обрати інший спосіб, передбачений законом, для повідомлення позивача про зазначену процесуальну дію.

В рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 27).

Відповідно до частин 1 та 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Відповідності до інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, текст ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року про залишення позовної заяви без руху було оприлюднено лише 11 травня 2019 року.

Вказане свідчить, що заявник не мав можливості слідкувати за ходом розгляду своєї справи, дізнаватись про його результати та своєчасно усунути недоліки позову.

Таким чином, посилання суду на те, що заявник був належним чином повідомлений про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків є помилковим, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України колегія суддів вважає необґрунтованим.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк