ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2907/19 Справа № 209/5401/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року

по справі за поданням державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1, стягувач Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

В обґрунтування свого подання державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області зазначив, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження №49364461, з виконання виконавчого листа № 2-407/12/15 від 16.09.2015 року, виданого Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк суми боргу в розмірі 1 125 890,89 гривень.

По спливу строку для самостійного виконання рішень, ОСОБА_1 рішення не виконала, борг не сплатила.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено боржнику, громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання згідно виконавчого провадження №49364461, з виконання виконавчого листа № 2-407/12/15 від 16.09.2015 року, виданого Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк суми боргу в розмірі 1 125 890,89 гривень.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні подання, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2015 року видано виконавчий лист Дарницьким районним судом м. Києва на підставі рішення про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 1125890 грн.89 коп. за договором про іпотечний кредит № K2S4GI DSL 27.12.2007 р. (а.с. 3)

Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 16.11.2015 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-407/12 , виданим 16.09.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суми боргу 1 125 890,89 грн. (а.с.4)

Згідно направлених запитів, отримано інформацію від Державної податкової служби України (а.с.7)

Відповідно до довідки від 09.11.2015 року стягувачем було встановлено, що ОСОБА_1 неофіційно працевлаштована в м. Дніпродзержинську та фактично мешкає в найманій квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. 40 років Перемоги, 2-47.(а.с.4- зворотня)

Відповідно до акту від 23.11.2015 року державним виконавцем згідно до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" держаним виконавцем здійснено вихід за адресою мешкання боржника, ніхто двері не відкрив.(а.с. 6)

Крім того, надано витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Дніпровського відділу виконавчої служби (а.с. (а.с.8)

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики до державного виконавця не з'являється, та нехтує законними вимогами державного виконавця, оскільки державним виконавцем прийняті все необхідні заходи для виконання рішення суду, тому є всі підстави для задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1

Проте, колегія суддів не може погодитись із такими висновками.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п.5 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобовязань.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Як убачається з матеріалів справи, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення заборгованості.

Також, не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення суду виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за судовим рішенням.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

З огляду на викладене, судом неповно досліджені обставини у справі. Наявні у справі докази не доводять обставини, що мають значення у справі, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Судом порушено ст. ст. 81, 263 ЦПК України, внаслідок чого, суд дійшов помилкових висновків та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення про заборону права виїзду за межі України боржнику.

Згідно статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За наведених обставин, колегія суддів вважає передчасним застосування до ОСОБА_1 , як до боржника, з метою виконання ним своїх боргових зобовязань такого заходу впливу, як тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України, а тому, колегія суддів вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у звязку з чим вона підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову у задоволені подання.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1, стягувач Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

ОСОБА_4