У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Тептюк Є.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Термінал», товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агроцентр», третя особа: спілка громадян-співвласників майна реорганізованого Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біле озеро» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (мешканець вул. Шевченка,55, с. Білозіря Черкаського району Черкаської області) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Термінал» (місце знаходження: просп. Праці, 2Т, м. Дніпро Дніпропетровської області), товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агроцентр» (просп. Праці, 2Т, оф.18, м. Дніпро Дніпропетровської області), третя особа: спілка громадян-співвласників майна реорганізованого Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біле озеро» (місце знаходження с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, вул. Мошляка,55) про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, вважаю, що у відкритті провадження необхідно відмовити з тих підстав, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

ч. 1. ст. 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під час визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною 1 статті 167 ГК України.

Згідно з частиною 3 статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 статті 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до статті 55 ГК України господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 3 ГК України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За змістом ч. 1 ст. 79 ГК України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Статтею 1 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

У позовній заяві позивач зазначив себе як фізичну особу, що звертається за захистом свого порушеного майнового права, проте з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач приватний підприємець ОСОБА_1 є членом колективного сільськогосподарського підприємства та має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Агрофірма «Біле озеро», яке є юридичною особою та господарською організацією в розумінні ГК України. Крім того ПП Танцюрі ОСОБА_2 визначено частку у майні СТОВ «Агрофірма «Біле озеро» у розмірі 337802 грн. або 8,03 відсотків на цілісний майновий комплекс. Як зазначає саме позивач в своїй позовній заяві розподілу майна між громадянами на даний час не було.

Крім того, ОСОБА_1 оспорюює правочин укладений з приводу господарській діяльності двох юридичних осіб: ТОВ "ПРИВАТ-ТЕРМІНАЛ" та ТОВ«Приват-Агроцентр» ( господарських організацій) і звернувся за захистом права третьої юридичної особи - спілки громадян-співвласників майна реорганізованого Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біле озеро». З долученого до позовної заяви рішення господарського суду Черкаської області від 30.06.2009 року вбачається, що спір між ТОВ "ПРИВАТ-ТЕРМІНАЛ" та спілкою громадян-співвласників майна реорганізованого Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біле озеро» є господарським.

Оскільки позивач на час виникнення спірних правовідносин був субєктом підприємницької діяльності, та оспорює правочин укладений між юридичними особами в ході своєї господарської діяльності, позов направлений на захист права юридичної особи, а тому позивач повинен звертатися до суду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 20 ГПК України, ст.ст. 19,186 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Термінал», товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агроцентр», третя особа: спілка громадян-співвласників майна реорганізованого Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Біле озеро» про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Розяснити позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на ухвалу можуть бути подані протягом 15 днів з дня її складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області або безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Є. П. Тептюк