Дата документу 12.09.2019 Справа № 329/178/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 329/178/19
Провадження №22-ц/807/2769/19
Головуючий в 1-й інстанції - Ломейко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року, ухвалене в смт Чернігівка у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, МТСБУ на його користь 14616,00 грн. - відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, 5123,21 грн. - пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 616,27 грн.- відсотків за прострочення виплати страхового відшкодування, 2097,01 грн.- інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування, 8000,00 грн. - судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.03.2015р. близько 01-00 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ-110307 д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, здійснював виїзд з території подвір`я будинку АДРЕСА_3, в цей час в районі виїзду з території вказаного подвір`я, позаду автомобіля, знаходився пішохід ОСОБА_3 Водій ОСОБА_2 , перед початком руху заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та не звернувшись за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом, здійснюючи виїзд з території подвір`я, внаслідок порушення правил дорожнього руху скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. Відповідно до вироку Чернігівського районного суду Запорізької області від 30.06.2015 року по справі №329/644/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В результаті ДТП та її наслідків, позивачу, завдано шкоду. Після смерті батька ним здійснено витрати на його поховання та спорудження надгробного пам`ятника, у зв`язку з чим у нього виникло право на їх відшкодування за рахунок відповідача, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 не була застрахованою. 26.06.2017р. позивач повідомив МТСБУ про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, де зокрема, містилася вимога про відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника на суму 32 168,00 грн. 20.09.2017р. МТСБУ прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування посилаючись на відсутність з боку потерпілого ОСОБА_1 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_2 Відповідач вказав, що оскільки витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника було здійснено позивачем 11.04.2016р., тобто після винесення вироку, то він не міг відмовитись від матеріальної вимоги до відповідача, бо її на час розгляду кримінальної справи не було.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року в ідмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що згідно полісу страхування №АІ2941850 укладеного 11.08.2014 року, забезпеченим транспортним засобом являється саме автомобіль марки «ЗАЗ 110307» з номерним знаком НОМЕР_2 , тоді як шкоду було завдано автомобілем марки «ЗАЗ 110307» з номерним знаком НОМЕР_1 , який на час ДТП не був забезпеченим жодною страховою компанією, тому вимоги позивача до МТСБУ є законними, а суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні необґрунтовано.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу МТСБУ та ПрАТ «Страхова компанія «Оранита-Січ» вказують, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.03.2015р. близько 01-00 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ-110307 д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, здійснював виїзд з території подвір`я будинку АДРЕСА_3, в цей час в районі виїзду з території вказаного подвір`я, позаду автомобіля ЗАЗ-110307 д/н НОМЕР_1 , знаходився пішохід ОСОБА_3 Водій ОСОБА_2 , перед початком руху заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та не звернувшись за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом, здійснюючи виїзд з території подвір`я, внаслідок порушення вимог п.п.10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

У результаті порушення ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1314 від 16.05.2015р. отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

30 червня 2015 року вироком Чернігівського районного суду Запорізької області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Із змісту вироку встановлено, що цивільний позов потерпілим не заявлявся.

26.06.2017р. представник ОСОБА_1 по довіреності - ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 14 616,00 грн., яке складається з відшкодування витрат на поховання та монтаж нагробного пам`ятника - 32 168,00 грн. (а.с.17). 22.09.2017р. заява була направлена повторно (а.с.19).

Листом від 20.09.2017 №3.1-05/22989 МТСБУ відмовлено ОСОБА_1 у відшкодуванні заподіяної шкоди, оскільки згідно вироку Чернігівського районного суду Запорізької області він, як потерпілий, не мав до обвинуваченого ОСОБА_2 претензій матеріального та морального характеру (а.с.20).

Цивільна правова відповідальність водія ОСОБА_2 «ЗАЗ 110307» станом на дату ДТП була застрахована у ПРАТ СК «Оранта-Січ» відповідно до полісу страхування №АІ/2941850 від 12.08.2014р.

Дослідивши матеріали справи та надані докази суд першої інстанції дійшов висновку, що МТСБУ у справі являється неналежним відповідачем, оскільки не порушувало прав позивача, а до співвідповідача ПРАТ СК «Оранта-Січ» вимоги позивачем взагалі пред`явлені не були.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вірно було встановлено в ході судового розгляду, належним відповідачем у справі є співвідповідач ПАТ «СК «Оранта-Січ», оскількицивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 «ЗАЗ 110307» станом на дату ДТП була застрахована у ПРАТ СК «Оранта-Січ» відповідно до полісу страхування №АІ/2941850 від 12.08.2014р.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Спеціальний законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.1.7 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Помилка чи описка при написанні однієї літери номерного знаку застрахованого автомобіля за повної відповідності персональних даних як третьої особи у справі, так і інших даних ідентифікуючих автомобіль не вказують на те, що транспортний засіб не був застрахований.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції залучивши до участі належного співвідповідача, позивач не відмовився від вимог до МТСБУ і жодних вимог до належного відповідача не заявив.

При цьому необхідно зазначити, що у позивача залишається право звернення до районного суду з новим позовом до ПРАТ СК «Оранта-Січ» з визначеними ним відповідними позовними вимогами.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 вересня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

Е. А. Онищенко