Справа № 473/205/19
РІШЕННЯ

іменем України

"06" лютого 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування

встановив:

в січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянки в порядку спадкування, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої в тому числі входить земельна ділянка площею 0,0558 га для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1

Позивач є спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину, однак позбавлена можливості оформити спадкові права на земельну ділянку, оскільки відсутній будь-які документи, які б свідчили про належність нерухомого майна спадкодавцю.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 0,0558, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 16 січня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

В підготовче судове засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_4 надала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

В підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилася на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу без їх участі, вирішення справи залишають на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вітчим позивача ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку в АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 0,0558 га для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 у межах згідно з планом на території Вознесенської міської ради.

За час свого життя ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склав заповіт, яким все своє майно заповідав позивачу ОСОБА_1. Як спадкоємиця за заповітом на протязі 6-ти місячного строку після смерті вітчима позивач спадщину прийняла та за її заявою приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу заведена спадкова справа №7/2015р. Інших спадкоємців немає.

Спадщину в вигляді житлового будинку позивач оформила та нотаріусом 17 січня 2018 року було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.01.2018року.

Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0558га, яка призначена для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1. Нотаріусом було встановлено, що відсутні документи, які б свідчили про належність нерухомого майна спадкодавцю. (довідка роз'яснення приватного нотаріуса № 8/02-174 від 18 січня 2019 року.

Так земельна ділянка, що призначена для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 в свій час, вже була приватизована, колишнім власником будинку на час приватизації землі, ОСОБА_5, яка належний їй будинок за договором довічного утримання від 05.08.1994р. відчужила ОСОБА_6, яка в послідуючому за договором купівлі-продажу від 10.09.1998р. продала будинок ОСОБА_3. Вказані обставини підтверджуються Державним актом на право власності на землю, що був виданий 05.08.1993р. Вознесенською міською радою Миколаївської області, з якого вбачається що земельна ділянка площею 0,0558га для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 - на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради за №189 від 20.07.1993р. була передана на праві приватної власності ОСОБА_5 та довідкою КП «Вознесенське МБТІ» №486 від 09.08.2018 року.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999р., справа N 1-7/99 - до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так власником житлового будинку в АДРЕСА_1 станом на 05.08.1993р. (на час приватизації землі) була ОСОБА_5.

В подальшому ОСОБА_5 належний їй будинок в АДРЕСА_1 за договором довічного утримання від 05.08.1994р. відчужила ОСОБА_6.

Згідно положень ч.І ст.30 ЗК України (в редакції 1990 р. із змінами на час укладення договору довічного утримання) - при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового суду України в постанові №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно - правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-У - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувану.

Отже оскільки до ОСОБА_3 при переході права власності на житловий будинок перейшло і право власності на земельну ділянку, що була надана для його обслуговування, тому до складу спадщини після його смерті також ввійшло належне йому право власності на земельну ділянку площею 0,0558 та, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, одним з яких є спадкування.

Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 на законних підставах набув та став власником земельної ділянки площею 0,0558 га, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 то після його смерті належне йому право на вказану земельну ділянку перейшло позивачу в порядку спадкування як спадкоємцю за заповітом, який спадщину прийняв.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст.16, 1216 ЦК України, ст.30 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 р. з наступними змінами та доповненнями), суд

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0558 га, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар