Дата документу 03.07.2019 Справа № 323/1554/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 323/1554/18 Головуючий у 1-й інстанції: Гуцал О.П.
Провадження № 22-ц/807/1503/19 Суддя-доповідач Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

секретар Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 300 000,00 грн., в обґрунтування якого зазначив, що 07.11.2008 року відповідач підписала заяву, посвідчену нотаріусом , в якій вказала, що отримала від позивача 300 000,00 грн. В цій же заяві відповідач вказала про свій обов`язок продати позивачу земельну ділянку площею 5,4464 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. У випадку відмови від укладення договору відчуження відповідач зобов`язався повернути кошти в сумі 300000,00 грн. за першою вимогою. Після підписання вищезазначеної заяви, вказана земельна ділянка була надана позивачу в оренду. У 2016 році відповідач подала позовну заяву, в якій просила серед іншого визнати недійсним договір оренди вищезазначеної земельної ділянки. Подавши такий позов відповідач фактично відмовилася від виконання своєї заяви від 07.11.2008 року про продаж вищезазначеної земельної ділянки. На вимогу повернути отримані кошти відповідач не реагує, гроші не повертає. Посилаючись на статті 629, 635, 657, 546, 570 Цивільного кодексу України, вважаючи дану грошову суму авансом, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 300 000,00 грн. та понесені ним судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Мульченка Є.В. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення Оріхівського районного суду Запорізької області є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просила суд скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач нотаріально посвідчила 07.11.2008 року заяву, яка була адресована в компетентні органи, у якій ОСОБА_1 зазначила, що вона отримала від ОСОБА_2 300000,00 грн. 07.11.2008 року.

Цією заявою відповідач довела до відома всіх зацікавлених осіб про свій обов`язок продати ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5,4464 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення.

У випадку відмови від укладення договору відчуження відповідач зобов`язалася повернути кошти в сумі 300000,00 грн. за першою вимогою.

Зазначена заява посвідчена Горовою Я.О., нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області. Факти, зазначені в заяві нотаріусом не перевірялися.

З огляду на зміст зазначеної заяви, суд першої інстанції зробив висновок, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 5,4464 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області та відповідач власним підписом підтвердила отримання грошової суми в розмірі 300000,00 грн.

Як зазначив позивач, згодом відповідач відмовилася від своїх обіцянок, подавши до позивача у 2016 році позовну заяву про розірвання договору оренди вищезазначеної земельної ділянки, яка була передана позивачу на підставі договору оренди. зазначену поведінку позивач розцінив як фактичну відмову від продажу вищезазначеної земельної ділянки, та почав вимагати повернення коштів у розмірі 300000 грн., однак відповідач коштів не повернула.

На час розгляду справи як в суді першої так і апеляційної інстанції, відповідач заперечувала проти отримання грошових коштів у такому розмірі та зазначала, що отримала значно меншу грошову суму, яку позивач надав їй за її проханням з умовою, що ця сума буде повернена за рахунок передання земельної ділянки в оренду на безоплатній основі (за твердженням відповідача позивач не сплачуватиме їй якійсь час орендну плату за отриману у оренду земельну ділянку відповідача).

Натомість з наданої нотаріально посвідченої заяви фактично вбачається, що відповідно до вищезазначеної заяви сторони бажали укласти в майбутньому договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Таким чином, з нотаріально завіреної заяви від 07.11.2008 року вбачається, що грошові кошти в розмірі 300000 грн. були передані позивачем відповідачу як аванс в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з положень ст. 625,635,657,570 та 16 ЦК.

Так, за змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. cт. 639, 640 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст.ст. 629, 654 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Вимоги щодо форми окремих договорів купівлі-продажу визначені законодавцем у ст. 657 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Судом першої інстанції встановлено, що договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 300000 грн. є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.

На час розгляду справи сторони не заперечують проти того, що укладення у майбутньому договору, про який було зазначено відповідачем у нотаріально посвідченій заяві, унеможливлено, позаяк відповідач категорично заперечує проти отримання нею грошової суми в рахунок майбутнього продажу земельної ділянки.

Суд першої інстанції розцінив посилання відповідача, на те, що вона не отримувала грошових коштів в розмірі 300000,00 грн. як такі що не є переконливими, тому що в судовому засіданні вона спочатку заперечувала, що підпис на заяві належить їй, а після роз`яснення судом права заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи спірної заяви, вона відмовилася заявляти таке клопотання та вказала, що найвірогідніше цю заяву вона підписала у нотаріуса не читаючи.

При апеляційному розгляді відповідач зазначала про те, що вона підписувала заяву у нотаріальній конторі, але посилається на те, що їй не було відомо про зміст цієї заяви, нотаріус не прочитав цю заяву, вона сама була не в змозі цього зробити, також нотаріус взагалі не роз`яснив їй зміст заяви та її правові наслідки.

Судова колегія вважає що такі посилання не є переконливими враховуючи що ані після підписання такої заяви, ані протягом всього строку розгляду справи, відповідач не оспорювала правочин, не зверталася з будь-якими скаргами на неправомірність дій нотаріуса щодо дотримання ним відповідних положень закону, зокрема дотримання «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наявність письмового доказу на підтвердження факту отримання відповідачем грошової суми, який не спростований відповідачем, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 липня 2019 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко