Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 638/9215/16-ц

провадження № 61-19903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є.В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківський національний університет радіоелектроніки,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2016 року у складі судді Грищенко І. О. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету радіоелектроніки, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним (протиправним) та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що 21 березня 2016 року відповідно до Наказу № 230 К, виданого т. в. о. ректора ХНУРЕ він був звільнений з посади проректора з наукової роботи з достроковим розірванням контракту від 01 жовтня 2011 року з підстав передбачених контрактом у зв`язку з невиконанням умов, викладених у пунктах 1.5., 3.1., 3.3., 3.4., 3.8., 3.9., 3.13, 3.18. контракту.

В оскаржуваному наказі визначено, що звільнення відбулося, відповідно до пункту 8 частини першої статті 36, статті 83 Кодексу законів про працю України, пункту 21 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, керуючись пунктом 7 частини третьої статті 34 Закону України від 01.07.2014 року № 1556-VІІ «Про вищу освіту».

Підставою винесення оскаржуваного наказу є Аудиторський звіт позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності ХНУРЕ за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року (аудиторський звіт, затверджений 03 березня 2016 року № 12/20-1).

Позивач зазначає, що на посаді проректора ХНУРЕ з наукової роботи він, без будь-яких зауважень, працював з 01 жовтня 2011 року, після чого його було спочатку відсторонено від виконання посадових обов`язків, а потім звільнено.

За час роботи на посаді проректора ХНУРЕ з наукової роботи, ним не здійснювалось будь-якого порушення умов контракту і вважає своє звільнення і дострокове розірвання контракту таким, що носить цілеспрямований характер і відбулося за ініціативою т. в. о. ректора ХНУРЕ ОСОБА_2 , який будь-яким шляхом намагається позбутися конкурентів на виборах ректора ХНУРЕ.

Аналогічна ситуація склалась по відношенню і ще до двох проректорів ХНУРЕ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також 21 березня 2016 року звільнені і в судовому порядку захищають свої права.

Вважає наказ ХНУРЕ № 230 К від 21 березня 2016 року про його звільнення з достроковим розірванням контракту штучним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а сам позивач підлягає негайному поновленню на роботі і має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним (противоправним) і скасовано наказ ХНУРЕ № 230 К від 21 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади проректора з наукової роботи ХНУРЕ 21 березня 2016 року з достроковим розірванням контракту від 01 жовтня 2011 року з підстав, передбачених контрактом, у зв`язку з невиконанням умов, викладених у пунктах 1.5., 3.1., 3.3., 3.4., 3.8., 3.9., 3.13, 3.18. контракту (пункт 6.7. контракту, пункт 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України).

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ХНУРЕ проректором з наукової роботи Харківського національного університету радіоелектроніки.

Стягнуто з ХНУРЕ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2016 року по 18 серпня 2016 року включно в розмірі 80 420, 76 гривень.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в ХНУРЕ проректором з наукової роботи ХНУРЕ.

Стягнуто з ХНУРЕ на користь держави судовий збір в розмірі 804, 20 грн.

Рішення мотивовано тим, що в тексті Аудиторського звіту позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності ХНУРЕ за період з 01 січня 2014 по 31 грудня 2015 року немає визначення порушень ОСОБА_1 будь-яких умов контракту, як і тих, за порушення яких його було звільнено, а у підсумковій частині звіту не міститься інформації про коло винних осіб, в результаті діяльності яких виникли вказані недоліки. Посилання в оскаржуваному наказі на висновок аудиторського звіту, як на підставу звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням умов, викладених у пунктах 1.5., 3.1., 3.3., 3.4., 3.8., 3.9., 3.13, 3.18. контракту є безпідставним та необґрунтованим, оскільки у адміністрації ХНУРЕ на момент винесення наказу № -231 К від 21 березня 2016 року не було будь-яких обґрунтованих відомостей, які б підтверджували порушення умов контракту.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 відхилені.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, разом з цим виключив з мотивувальної частини рішення підстави для поновлення позивача на роботі, а саме те, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівник знаходився на лікарняному, а також посилання на статті 147, 148 КЗпП України, які передбачають загальну норму щодо стягнення за порушення трудової дисципліни, оскільки вони не відповідають вимогам закону і не можуть бути підставами для визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_1

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не застосували до спірних правовідносин норми Закону України «Про вищу освіту», Бюджетного кодексу України, наказу Мінфіну від 04 жовтня 2011 року № 1247, Постанови КМУ від 16 жовтня 2014 року № 630. Крім того, неправильно тлумачили норми Постанови КМУ від 28 вересня 2011 року № 1001, та застосували Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», який не поширюється на спірні правовідносини.

У відповідності до пункту 5.11 контракту на ХНУРЕ покладений обов`язок звільнити працівника у випадку порушення законодавства та умов контракту. Факти порушень були встановлені у передбачений законом спосіб за результатами проведеного незалежного та об`єктивного внутрішнього аудиту, а тому єдиним обґрунтованим рішенням було звільнити особу, яка винна у спричиненні негативних наслідків.

Позиція інших учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу відхилити, а рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 638/9215/16-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу № 638/9215/16-ц призначено до розгляду

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

04 червня 2019 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що 01 жовтня 2011 року ОСОБА_1 призначений на посаду проректора з міжнародного співробітництва ХНУРЕ, укладено контракт.

При вирішенні спорів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, слід враховувати, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Пунктом 6.7 контракту від 01 жовтня 2011 року, укладеному між ХНУРЕ та ОСОБА_1 передбачено, що з ініціативи закладу освіти дострокове розірвання контракту може бути тільки з умов, передбачених чинним трудовим законодавством, а також невиконанням працівником умов, викладених у пунктах 3.1 - 3.19 цього контракту.

Наказом №230 К від 21 березня 2016 року позивача звільнено з посади проректора з міжнародного співробітництва ХНУРЕ з достроковим розірванням контракту з підстав передбачених контрактом у зв`язку з невиконанням умов, викладених у пунктах 1.5, 3.1, 3.3, 3.4, 3.8, 3.9, 3.13, 3.18 контракту на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36, ст. 83 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ХНУРЕ про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від виконавчих обов`язків та відновлення попереднього становища, було встановлено, що Аудиторський звіт встановив системні порушення вимог фінансової дисципліни під час виконання ОСОБА_1 організаційно-розпорядчих функцій.

За змістом частини третьої статті 61 ЦПК України, який діяв на час розгляду справи, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що рішення апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року не має преюдиційного значення, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, висновки суду про те, що підставою розірвання контракту стали висновки аудиторського звіту, якими не зафіксовано порушень, не відповідають обставинам справи.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Укладаючи контракт позивач погодився з його умовами, в тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.

Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні від 09 липня 1998 року у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.

Отже, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов помилкових висновків про те, що виявлені в результаті перевірки недоліки, що негативно впливають на стан фінансово-бюджетної дисципліни в ХНУРЕ не дають підстав для висновку про невиконання позивачем умов контракту, тобто неправильно застосували норми матеріального права, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Посилання позивача на недопустимість звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності не є підставою для поновлення на роботі.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених статтею 41 КЗпП України (частина 3 цієї норми).

Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в статтях 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з нормативного тлумачення пунктів 4, 8 статті 36, частини 3 статті 40, частини 3 статті 41, статей 40, 41 КЗпП України на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 статті 36 КЗпП України, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, частина 3 статті 40 КЗпП України не поширюється.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких же обставин у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 638/6881/16-ц (провадження №61-2108св18) зроблено висновок про те, що«встановивши, що позивачем не було виконано вимоги пунктів 3.3, 3.5, 3.8, 6.6 контракту, враховуючи те, що позивач погодилась з умовами контракту у тому числі і з підвищеною відповідальністю за порушення його умов, обґрунтовано вважав, що порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 травня 2017 року зупинено виконання рішення Дзержинського районного суду міста м. Харкова від 19 серпня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження; відмовлено в зупиненні виконання рішення Дзержинського районного суду міста м. Харкова від 19 серпня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень підстави для поновлення виконання відсутні.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківського національного університету радіоелектроніки, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2016 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: І. О. Дундар В. І. Журавель
Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук