Справа № 473/4009/18 Суддя першої інстанції Висоцька Г.А.
Провадження № 22-ц/812/233/19 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Висоцької Г.А., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, о 09 год. 37 хв. повний текст якого складений 28 листопада 2018 року, за позовом ОСОБА_3 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2018 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з пізніше уточненим позовом до Вознесенської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,0404 га, розташовану в м. Вознесенську вул. Грибна № 45, кадастровий номер :09:034:0081, посилаючись на те, що зазначена земельна ділянка площею 0, 0404 га, для ведення садівництва, яка розташована на території Бузької сільської ради, садове товариство «Сад над Бугом» належить йому на праві приватної власності на підставі державного акту, виданого 13 червня 1994 року Бузькою сільською радою. Однак право власності на цю земельну ділянку не було зареєстровано, оскільки державний акт на право власності на землю, містить дописки, які внесені пастою іншого кольору, що не дає можливості однозначно тлумачити зміст поданого на реєстрацію документа та у звязку з чим орган державної реєстрації фактично не визнає належність йому земельної ділянки.

На даний час внести виправлення в державний акт або отримати новий державний акт, замість того, який містить дописки є неможливим, оскільки можливість внесення змін чи виправлень до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чи на право власності на земельну ділянку законодавством не передбачена. А тому, на сьогоднішній день належний правовстановлюючий документ, який би підтверджував його право власності, відсутній.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що відмова реєстраційної служби (відповідача) у здійсненні реєстрації права власності через дописки в державному акті на право приватної власності на землю стосовно дати видачі документа, площі земельної ділянки, номера реєстрації не є підставою для визнання права власності на нерухоме майно за вказаним позовом.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2, оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що у 2018 році, він намагався розпорядитись належною йому земельною ділянкою, але дізнався, що зробити цього не може через те, що державний акт, який підтверджував право власності на земельну ділянку, має дописки та виправлення.

Тобто, на час звернення до суду він мав правовстановлюючий документ, який через дописки і виправлення не може посвідчувати його право власності на земельну ділянку та, при цьому, ніяких дій з цим документом останній на даний час зробити не може. Він позбавлений можливості привести документи на землю у відповідність з вимогами чинного законодавства України шляхом державної реєстрації права власності і отримання витягу на земельну ділянку.

Внесення змін та доповнень до державного акту на даний час є неможливим, оскільки державні акти перестали видавати ще у 2012 році.

Таким чином, наявність дописок у державному акті, які він не може ніяким чином виправити, позбавляє його можливості мати права власності та він не може не тільки в наступному зареєструвати своє право власності, але й звернутися до нотаріуса з метою продажу, дарування чи іншого розпорядження земельною ділянкою.

Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України не скористався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 червня 1994 року Бузькою сільською Радою народних депутатів ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Бузької сільської Ради народних депутатів № 103 від 28 грудня 1993 року було видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0404 га в межах території Бузької сільської Ради народних депутатів, садове товариство «Сад над Бугом» для ведення садівництва, зареєстрований в книзі реєстрації за № 607. Між тим у тексті цього державного акту візуально вбачаються дописки та заповнення відповідних розділів та граф різним кольором (а.с. 5-6).

ОСОБА_5 виписки із рішення Бузької сільської Ради народних депутатів про передачу у приватну власність земельних ділянок членам садівничого товариства «Сад над Бугом» № 103 від 28 грудня 1993 року, ОСОБА_4 передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку площею 404 кв.м розташовану на території Бузької сільської ради в кооперативі «Сад на Бугом» (а.с.7).

Відповідно акту комісії у складі представника виконкому, власника ділянки та сусідів без номера та дати, ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому (сесії) Бузької сільської ради № 103 від 28 грудня 1993 року, встановлено в натурі межі відведеної земельної ділянки (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради № 145 від 30 березня 2018 року змінено адресу садового будинку під літерою А-1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 з адреси: вул. Грибна № 47 в кооперативі «Сад над Бугом» в м. Вознесенську на адресу: вул. Грибна № 45. Присвоєно земельній ділянці, загальною площею 0,0404 га, призначеній для індивідуального садівництва, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, адресу: вул. Грибна, 45 в місті Вознесенську (а.с.28).

ОСОБА_5 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 19 червня 2018 року, земельна ділянка площею 0,0404 га, кадастровий номер :09:034:0081, розташована у Миколаївській області, м. Вознесенськ, вулиця Грибна, 45, цільове призначення 01.05 - для індивідуального садівництва, на підставі Державного акту на право приватної власності від 13 червня 1994 року, виданого Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрована за ОСОБА_3 (а.с. 9).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 від 31 серпня 2018 року за № 42778406 ОСОБА_4 відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :09:034:0081, оскільки подані заявником документи не відповідають вимогам п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме Державний акт на право приватної власності від 13 червня 1994 року містить дописки, які внесені пастою іншого кольору, що не дає змоги однозначно тлумачити зміст поданого на реєстрацію документа.

Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.ст. 15,16 ЦК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України право на звернення до суду має особа, права, свободи чи інтереси якої порушується, не визнаються або оспорюються, захист яких здійснюється судом у спосіб, визначений законом України.

ОСОБА_5 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається зі ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено підстави відмови в державній реєстрації прав, у тому числі, пунктом 3 цієї статті передбачено підставу для відмови в державній реєстрації прав не відповідність поданих документів вимогам встановленим цим Законом.

Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок) за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог цих правових норм не врахував та не дав відповідну оцінку встановленим обставинам справи та наданим доказам, а тому, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені позову.

З огляду на встановлені обставини та наведені правові норми, колегія суддів вважає, що зазначена земельна ділянка була виділена Бузькою сільською радою ОСОБА_4 у власність для ведення садівництва, однак через внесення дописок до державного акту щодо даних про підстави виділення земельної ділянки та її розміру вписаних різним кольором, цей правовстановлюючий документ втратив свою правову значимість та через це порушуються права власника щодо розпорядження цим майном, іншим шляхом поновити права позивача неможливо, а відтак порушене право підлягає захисту шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0404 га, розташовану за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вулиця Грибна, 45, кадастровий номер :09:034:0081.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

ОСОБА_7

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.