Справа № 713/576/19
Провадження №2/713/311/19
РІШЕННЯ

іменем України

02.07.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань Мірчева О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідачів.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди,завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до відповідачів ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай».

Просять стягнути з ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 49000,00 гривень та на користь ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 50000,00 гривень; з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 51970,00 гривень та франшизу у розмірі 1000,00 гривень та на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтували наступним.

30 березня 2016 року в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Форд Транзит» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Мазда 626» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 Проведеним досудовим розслідуванням та судовим розглядом по кримінальному провадженню було встановлено вину обох водіїв-учасників даної дорожньо-транспортної пригоди: ОСОБА_3 за порушення вимог п.10.1 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, та ОСОБА_1 за порушення вимог п.п. 12.3. 12.4 ПДР України.

З даною позицією органу розслідування та суду категорично погодитись неможливо, оскільки вона протирічить позиції вищих судів України, якими при перегляді судових рішень досліджувались питання наявності вини в діях водіїв при зіткненні транспортних засобів, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року у справі ОСОБА_6 , в справі №5-218кс15 від 5 листопада 2015 року.

В даному випадку ОСОБА_1 реагував на миттєву небезпеку, яку створив відповідач ОСОБА_3 , який розвертався в забороненому для цього місці, перекривши йому проїзну частину, і змусив його застосувати екстрені заходи для уникнення зіткнення. Відповідно до вимог чинного законодавства, в причинному зв`язку з наслідками визнаються порушення правил безпеки руху з боку того водія, який створив аварійну ситуацію, хто з них мав більшу можливість уникнути зіткнення. Також слід врахувати судом і положень пункту 1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила. Отже, водій ОСОБА_1 рухаючись по своїй смузі руху та маючи перевагу в русі над автомобілем під керуванням відповідача ОСОБА_3 , був вправі розраховувати, що даний водій, який розвертався в забороненому місці, також виконає вимоги ПДР і не створить небезпеки.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що він не зобов`язаний був враховувати можливість грубого порушення ПДР іншим водієм: він не передбачав, не зобов`язаний був і не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_3 буде розвертатись в недозволеному для цього місці і перекриє йому повністю смугу руху. Відповідно до п. 1.4 ПДР він був вправі розраховувати, що водій ОСОБА_3 перед початком розвороту та перекриттям проїзної частини, надасть йому можливість проїхати дане місце. Тому в причинному зв`язку із наслідками, що настали, перебувають лише дії водія ОСОБА_3 , а тому твердження органу розслідування та суду про те, що ОСОБА_1 теж винний, не відповідають дійсності, матеріалам справи, а також позиції вищих суддів, а тому в його діях відсутня будь-яка груба необережність, як і інші форми вини, а тому його дії жодним чином не сприяли виникненню шкоди.

ОСОБА_3 своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.1 КК України.

Зазначили, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 було повністю знищено його власний автомобіль марки «Мазда 626» 1998 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він керує на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до висновків №14/19 експертного дослідження вартість матеріального збитку, в цінах станом на час проведення дослідження становить 101970,00 гривень. Транспортний засіб, на якому водій ОСОБА_3 скоїв дану дорожньо-транспортну пригоду був застрахований в ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ»», про що свідчить поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 6058089, який на момент даної ОСОБА_7 , був чинний, та відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, за шкоду заподіяну здоров`ю становить 100000,00 (сто тисяч) гривень, розмір франшизи становить 1000,00 (одна тисяча) гривень.

Посилаючись на п.22.1 ст.22, п.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважають, що ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ»» повинна відшкодувати ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 49000,00 гривень за фізичне знищення його автомобіля. Посилаючись на ст.1194 Цивільного кодексу України, вважають, що ОСОБА_3 повинен сплатити різницю у розмірі 51970,00 гривень та франшизу у розмірі 1000,00 гривень (п. 36.6 ст. 36 Закону).

В результаті вчинення водієм ОСОБА_3 даної дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_5 було завдано майнової шкоди, яка полягає у витратах пов`язаних з лікуванням в травматологічному відділенні ОКУ «ЛШМД м. Чернівці» в період часу з 30 травня 2016 року по 11 квітня 2016 року, придбанням ліків, посиленим харчуванням та стороннім доглядом. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Під час лікування ОСОБА_5 були витрачені значні грошові кошти на придбання ліків, медичних препаратів та засобів. Проте згідно чеків та квитанцій, які вдалось зібрати і становлять лише невелику частину усіх витрат пов`язаних з його лікуванням, вартість збитків, пов`язаних з лікуванням становить 5190,15 гривень, а також завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Через дану подію погіршився його стан здоров`я, з моменту ДТП по даний час у нього постійні болі в правій руці, які супроводжуються онімінням від ліктя до плеча, болями в суглобах, він не може тримати руку на столі, що завдає йому значного дискомфорту, погіршився його сон, переживає постійні стреси, душевні хвилювання та моральні страждання. Крім того, він постійно перебуває у страху за своє здоров`я, боїться стати учасником ДТП, як в якості пішохода, так і в якості водія чи пасажира, що унеможливлює його повноцінне життя та впливає на його психологічне здоров`я. Розмір заподіяної моральної шкоди, завданої ОСОБА_5 ОСОБА_3 внаслідок скоєння ним кримінального правопорушення оцінює в розмірі 50000,00 гривень.

Посилаючись на рішення Конституційного суду України від 09 липня 2002 року по справі № 1-2/2002, зазначили, що обрали саме судовий спосіб захисту, а тому відмова в задоволенні їхніх позовних вимог на підставі лише їхнього не звернення до страхової компанії буде безпідставною та необґрунтованою, а також буде порушувати їхні права. Досудове регулювання в даному випадку не може застосовуватись, оскільки одним з обов`язкових документів, які необхідні страховику для здійснення страхової виплати є постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, або вирок суду по кримінальному правопорушенню, який вступив в закону силу, в яких має бути чітко вказана вина страхувальника, тобто без даних документів страховик в жодному разі не здійснив би страхову виплату, і фактично досудове врегулювання спору не відбулось. Станом на момент написання позовної заяви, а саме 29 березня 2019 року, немає ще вироку по кримінальному провадженню, який би вступив в законну силу, тому для того, щоб не пропустити трьох річний строк загальної позовної давності, ними було прийнято рішення про подачу позовної заяви до суду першої інстанції, а не до страхової компанії для досудового врегулювання спору.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, надав письмовий відзив, в якому зазначив наступне.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року ОСОБА_1 також визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.1 КК України. Потерпілому ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили може бути відшкодовано матеріальні та моральні збитки порівну обома винними. Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України: Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірна заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зі змісту позовної заяви не вбачається що ОСОБА_1 являється власником автомобіля Мазда-626, д/н НОМЕР_3 , не виключено, що даним автомобілем він керує незаконно, а том виходячи із вимог ст.1187 ЦКУ неможливо визначити особу винну у пошкодженні даного автомобіля, оскільки невідомо хто є власником даного автомобіля, та на якій підставі керував даним автомобілем ОСОБА_1 . Із вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.03.2019 року по кримінальній справі №713/146/19 не вбачається також хто є власником даного автомобіля, та чи керував на законній підставі даним автомобілем ОСОБА_1 А тому, при даних обставинах, неможливо розглянути по суті дану цивільну справу. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» позовні вимоги не визнали, надали письмовий відзив, в якому зазначили наступне.

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за оформленим Полісом АЕ/6058089, предметом якого є захист майнових інтересів, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої третім за наслідками настання цивільно-правової відповідальності водія, який перебував за кермом транспортного засобу, зазначеного в Полісі (в даному випадку т/з «Форд-Транзіт» д.н. НОМЕР_1 ). Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Поряд з гарантіями на забезпечення відшкодування шкоди нанесеної майну чи здоров`ю третім особам (потерпілим) ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цивільно-правових відносинах у сфері обов`язкового страхування встановлює умови/вимоги, які також є обов`язковими та підлягають дотриманню у виплаті страхового відшкодування. Першою умовою, яке може створити у страхової компанії зобов`язання на підставі договору обов`язкового страхування відповідальності водіїв здійснити страхове відшкодування на користь потерпілої особи є подія що вміщує встановлені законом ознаки, які кваліфікують її страховою, а саме: Експлуатація водієм лише транспортного засобу визначеного за заявленим полісом; наявність пошкодженого майна або підтвердженого ушкодженого здоров`я; подія відбулась під час руху забезпеченого транспортного засобу; встановлена/доведена цивільно-правова відповідальність водія, яка була застрахована за заявленим полісом у спричиненні ним ДТП. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того що відповідач є завдавачем шкоди, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно вироку Вижницького районного суду Чернівецької області, вбачається що вина у вчинені пригоди та пошкодження здоров`я ОСОБА_5 судом покладено не лише на відповідача ОСОБА_8 , а також і на позивача ОСОБА_1 , вирок на час звернення до суду не набрав законної сили. Позивач ОСОБА_1 в досудовому порядку у відповідності до відомостей погоджених у полісі,за результатом ДТП, в якості потерпілої особи подав до страхової компанії повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, а разом з тим зазначив про пошкодження транспортного засобі марки Мазда 626 та отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 Страхова компанія для визначення характеру та розміру зазначеної в повідомленні про ДТП завданої шкоди автомобілю, уповноважило свого представника (аварійного комісара) провести огляд транспортного засобу, про що було складено та підписано акт огляду Стосовно шкоди завданої здоров`ю вказаної в повідомленні про ДТП, страховику медичні довідки з встановленим діагнозом, так і розрахункові документи понесених витрат на відновлення стану здоров`я позивачем на оцінку не подавались.

Відповідно до договору страхування, в залежності від виду шкоди, що заявляється потерпілими особами в результаті настання застрахованої відповідальності водія у ДТП, страховик зобов`язується покрити витрати потерпілого в межах сум страхового ліміту, вказаного в полісі, а саме: в разі шкоди заподіяної майну у сумі 100000,00 гривень, в разі шкоди заподіяної здоров`ю у сумі 200000,00 гривень.

Що стосується стягнення витрат в сумі 49000,00 гривень, зазначили, що статтею 28 ЗУ надано вичерпний перелік видів шкоди заподіяної майну власнику в результаті ДТП, що підлягає до відшкодування за рахунок ліміту страхової суми, а саме: це шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодження транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацію транспортних засобів з місця ДТП. Для кожного виду шкоди встановлено окремий порядок обчислення матеріального збитку, при цьому страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи; у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; страховик не відшкодовує шкоду пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

У даному випадку, завдана шкода є обопільна, позивач визначаючи розмір страхового відшкодування в розмірі 49000,00 гривень, посилається на висновок експерта №14/19, який попередньо не надавався страховій компанії на ознайомлення, в зв`язку з відсутністю всіх оціночних документів, пов`язаних із розміром шкоди, завданої автомобілю Мазда 626, а також в одноосібному порядку встановленої відповідальності ОСОБА_8 , унеможливлює погодити заявлене страхове відшкодування, оскільки не відомо, який порядок та процедура була використана у висновку експерта з визначенням матеріального збитку, та чи розрахунки відповідають вимогам закону. Що стосується стягнення з страхової компанії витрат в сумі 5190,15 гривень на користь ОСОБА_5 , то до страхової компанії не надходили медичні довідки з проходженням потерпілим лікувальних заходів, що мають прямий зв`язок з подією, не подавались розрахункові документи на підтвердження понесених витрат з відновлення його стану здоров`я.

Окрім відсутності необхідних документів для визначення розміру страхового відшкодування, другою підставою, що створило перешкоду визнати майнові вимоги позивачів за звернутим договором обов`язкового страхування, зумовлено відсутністю у страховій справі з моменту настання події поданої від позивачів заяв про виплату страхового відшкодування. Пунктом 36.2 ст.36 Закону закріплено початок та межі строку для прийняття страховиком рішення по заявленій події. При цьому відсутність встановленої відповідальності водія автомобіля, застрахованої за договором обов`язкового страхування, Закон не звільняє страховика від обов`язку щодо проведення оцінки заявленої шкоди, а потерпілу особу від обов`язку в залежності від виду майнової шкоди подати заяву на виплату страхового відшкодування.

Така обставина як розгляд події в цивільній, господарській або кримінальній справі впливає тільки на строк у прийнятті страховиком рішення, а саме до моменту, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, і аж ніяк на обов`язок у поданні заяви на виплату страхового відшкодування. З моменту ДТП 30.03.2016 року пройшло більше трьох років, а страхова справа складається лише з повідомлення про ДТП, ані документів про обставини та наслідки ДТП, так і заяв від імені позивачів на виплату страхового відшкодування не подавались, а отже безпідставне зволікання призвело до прострочення строку на право скористатись гарантованої можливості покрити за рахунок договору обов`язкового страхування, завдані матеріальні збитки. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог, висунутих в частині до АТ «СГ «Ю.Бі,Ай-КООП», у зв`язку із пропуском встановленого строку для звернення із заявою на виплату страхового відшкодування.

Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача та відповідь на відзив, просить позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_10 не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, просить позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, просить відмовити.

В судове засідання представник відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» не з`явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, позовні вимоги не визнають, просять відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, позовні вимоги ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.03.2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України та призначено покарання, у виді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400,00 гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами; ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України та призначено покарання, у виді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400,00 гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами, що підтверджується копією вироку.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року встановлено наступні обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.03.2016 року, зокрема:

ОСОБА_3 , 30.03.2016 року близько 06-30 год. керуючи автомобілем марки «Ford-Transit», д/н НОМЕР_1 , який відповідно до висновку експерта №344-а від 09.06.2016 року перебував у технічно справному стані, рухаючись в межах населеного пункту в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, під`їхав до будинку проживання своєї знайомої ОСОБА_12 , що розташований в АДРЕСА_1 . В подальшому, ОСОБА_3 , знаходячись за кермом транспортного засобу марки «Ford-Transit», д/н НОМЕР_1 , перебуваючи на правому узбіччі дороги в напрямку м.Вижниця нехтуючи вимогами п.10.1 ПДР, перед початком руху, не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, грубо ігноруючи при цьому вимоги суцільної горизонтальної розмітки 1.1 ПДР, перетинати яку забороняється, почав виконувати маневр по розвороту свого транспортного засобу виїхавши при цьому на проїжджу частину дороги та не врахувавши дорожньої обстановки допустив зіткнення свого транспортного засобу із транспортним засобом марки «Мазда 626», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який в цей час рухався по правій смузі свого руху в напрямку м.Вижниця.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «Мазда 626», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного скалкового перелому правої плечової кістки із зміщенням, які у відповідності до висновку експерта №714 мд від 18.05.2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п.1.1, 10.1 встановлених Правилами дорожнього руху України:

п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.1.1 перетин суцільної горизонтальної розмітки забороняється.

ОСОБА_1 , 30.03.2016 року близько 06-30 год. керуючи технічно справним автомобілем марки «Мазда 626», д/н НОМЕР_2 , в салоні якого на той час перебував пасажир ОСОБА_4 , рухаючись по дорозі загального користування сполученням Чернівці-Вашківці-Вижниця, в межах населеного пункту с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, порушуючи правила дорожнього руху, із перевищенням швидкості понад 60,00 км./год. по вул.Головній зі сторони м.Вашківці в напрямку м.Вижниця, на відстані 200-300 метрів на правому узбіччі дороги побачив транспортний засіб марки «Ford-Transit», д/н НОМЕР_1 . Наближаючись до зазначеного транспортного засобу на відстані приблизно 30-40 метрів побачивши виїзд автомобіля марки «Ford-Transit», д/н НОМЕР_1 , із узбіччя дороги на дорогу по якій рухався ОСОБА_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, маючи реальну можливість зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив всіх необхідних дій, передбачених п.12.3 ПДР, чим допустив зіткнення із автомобілем марки «Ford-Transit», д/н НОМЕР_1 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «Мазда 626», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного скалкового перелому правої плечової кістки із зміщенням, які у відповідності до висновку експерта №714 мд від 18.05.2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_1 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п.12.3, 12.4 встановлених Правилами дорожнього руху України:

п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. (згідно п.1.10 ПДР, терміни);

Небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану Транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Під технічною можливістю запобігання ДТП називають такі дії водія у визначений момент дорожньої обстановки, які при використанні граничних експлуатаційних якостей транспортного засобу дозволяють уникнути пригоди шляхом зниження швидкості, зупинки транспортного засобу або його маневру.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2019 року вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2019 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за ч.1 ст.286 КК України скасовано. На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується копією ухвали.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підтвердження позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 надано наступні докази:

Звіт №14/19 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 07.02.2019 року з ремонтною калькуляцією, актом огляду колісного транспортного засобу, фототаблицею з даних якого вбачається, що 31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до оцінювача ОСОБА_13 із замовленням провести авто товарознавче дослідження пошкодженого в ДТП 30.03.2016 року автомобіля марки Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 та визначити вартість матеріального збитку, завданого його власнику, в цінах станом на час проведення даного дослідження. Вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 30.03.2016 року, в цінах на час проведення даного дослідження становить 101970,00 гривень.

Копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6058089 від 15.12.2015 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_3 застрахував автомобіль марки «Ford-Transit», д/н НОМЕР_1 , на період з 16.12.2015 року по 15.12.2016 року включно, страховик АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ «КООП». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю встановлено 100000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну 50000,00 грн., розмір франшизи 1000,00 грн.

Копія свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_4 , виданого 01.07.2016 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №31 з даних якого вбачається, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінив ім`я, про що 01.07.2016 року складено відповідний актовий запис №31. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_5 .

Епікриз з історії хвороби №4081 від 11.04.2016 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_14 знаходився у відділені дорослої травматології з 30.03.2016 року по 11.04.2016 року у Лікарні швидкої медичної допомоги м.Чернівці. Травми отримані внаслідок ДТП.

Копії чеків на придбання медикаментів в період з 30.03.2016 року по 08.09.2016 року на загальну суму 5190,15 гривень

На спростування обставин, викладених у позовній заяві відповідачем ОСОБА_3 надано відзив та наступні докази:

Довідка Вижницької міської ради про склад сім`ї №4-766 від 11.04.2019 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в будинку матері ОСОБА_15 в АДРЕСА_2 разом з матір`ю - ОСОБА_15 , 1956 року народження, дружиною ОСОБА_16 , 1979 року народження та дітьми ОСОБА_17 , 1999 року народження, ОСОБА_18 , 2008 року народження, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданий Вижницькою міською радою №4-251 від 11.04.2019 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає АДРЕСА_2 . Дана сім`я багатодітна, проживає у важких матеріально-побутових умовах. ОСОБА_8 здійснює догляд за дитиною до чотирьох років.

Довідка Вижницької міської ради №4-767 від 11.04.2019 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_3 не працює, ІТД не займається, трудової книжки не має, здійснює догляд за дитиною до чотирьох років.

Довідка, видана старшим інспектором Сторожинецького СБДР Чорней В.Ю. від 30.03.2016 року з даних якої вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30.03.2016 року о 06-30 год. в с.Іспас по вул.Центральна, Вижницького району Чернівецької області транспортний засіб марки «Ford-Transit», д/н НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження: Розбито задній лівий фонарь, деформована задня дверка, задня ліва частина кузова.

Копії медичної документації ОСОБА_3 з даних якої вбачається, що ОСОБА_3 у 2014 році звертався за медичною допомогою.

Довідка Львівського національного аграрного університету №666 від 03.04.2019 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_17 дійсно навчається в Чернівецькому коледжі ЛНАУ І р.а. на ІІІ курсі денної форми навчання зі спеціональності 192 «Будівництво та цивільна інженерія» за кошти фізичних та юридичних осіб. Плановий термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2020 року.

Довідка КУ «Вижницька ЦРЛ» №298 від 21.01.2019 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_19 , 26.10.2015 року має статус дитина-інвалід. Довідка дійсна до 21.07.2019 року.

Довідка Управління соціального захисту населення Вижницької РДА №1365 від 11.04.2019 року з даних якої вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Вижницької РДА як одержувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. З 01.03.2019 року по 31.08.2019 року.

На спростування обставин, викладених у позовній заяві представником відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» надано відзив та наступні докази:

Копія повідомлення від страхувальника про настання дорожньо-транспортної пригоди від 31.03.2016 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_3 31.03.2016 року повідомив ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про настання дорожньо-транспортної пригоди 30.03.2016 року за участю ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1

Копія повідомлення від страхувальника про настання дорожньо-транспортної пригоди від 30.03.2016 року з даних якого вбачається, що ОСОБА_1 30.03.2016 року повідомив ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про настання дорожньо-транспортної пригоди 30.03.2016 року за участю ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1

Копія аварійного сертифікату з оцінки транспортного засобу №2078 від 13.06.2016 року з даних якого вбачається, що відновлювальний ремонт є недоцільним з економічної точки зору. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП, складає 71330,00 гривень.

Копія акту технічного стану транспортного засобу від 13.06.2016 року та копія ремонтної калькуляції з фототаблицею.

При вирішенні позовних вимог позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступних вимог закону.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Пунктом 6 Постанови Пленуму ВССУ передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків),визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів,що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 03 квітня 2019 року у справі №336/7752/16-ц (провадження №61-43011св18), визначено:

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участі позивачів та відповідача ОСОБА_3 , сталася 30.03.2016 року, позивачі із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» не звертались. Таким чином, позивачі не скористалися своїм правом на отримання страхового відшкодування та не звернулися до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» в передбачений законом строк - 1 рік з дати дорожньо-транспортної пригоди для отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині вимог до відповідача ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай», задоволенню не підлягають.

Доводи позивачів про те, що вони не звертались до страхової компанії, у зв`язку з тим, що станом на момент написання позовної заяви, а саме 29 березня 2019 року не було вироку по кримінальному провадженні, який би вступив в законну силу, в зв`язку з чим щоб не пропустити трьохрічний строк загальної позовної давності ними було прийнято рішення про подачу позовної заяви до суду першої інстанції, а не до страхової компанії для досудового регулювання, є необґрунтованими.

На думку суду, та обставина, що винуватість у дорожньо-транспортній пригоді було встановлено судовим рішенням лише 28.03.2019 року, не дає підстав для висновку, що позивачі отримали статус потерпілої особи з моменту визнання судом винуватим ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Позивачі мали право на звернення до страхової компанії у визначений законом строк з відповідною заявою, проте таким своїм правом не скористались.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Позивачі звертаючись з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаються на те, що позивачу ОСОБА_1 було повністю знищено транспортний засіб, внаслідок дій ОСОБА_3 , вказуючи на те, що він реагував на миттєву небезпеку, яку створив ОСОБА_3 , який розвертався в забороненому для цього місці, перекривши йому проїзд, порушення ПДР з боку водія ОСОБА_3 перебувають в причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Дані твердження є необґрунтованими, та не підтвердженими належними доказами, оскільки як вбачається з ухвали Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2019 року, якою вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.03.2019 року скасовано та звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При розгляді справи як і ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 було роз`яснено суть обвинувачення та підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що останні підтримали клопотання про застосування відносно ним вимог ст.49 КК України. Узвала суду набрала законної сили, обставини встановлені нею доказуванню не підлягають.

Що стосується стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 51970,00 гривень судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказані правові висновки, наведені в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15 та враховуються судом при розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого,- це шкода, пов`язана зокрема: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Порядок визначення розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням колісного транспортного засобу, врегульовано Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Відповідно до п.33.3 ст.33 Закону №1961-ІV, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно п.34.2, п.34.2 ст.34 Закону №1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п.1.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року №142/5/2092, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Відповідно до п.п. 2.3.2.4. Методики, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого,

розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати

товарної вартості).

Відповідно до п.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року №142/5/2092, технічний огляд ОСОБА_20 оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки к.т.з., затвердженої наказом МЮУ, ФДМУ від 24.11.2003 року №142/5/2092 та зареєстрованого у МЮУ 24.11.2003 р. №1335/5/1159 у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Судом встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 експертом оцінювачем ОСОБА_13 надано звіт №14/19 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 07.02.2019 року згідно якого вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 30.03.2016 року, в цінах на час проведення даного дослідження становить 101970,00 гривень. Звіт складено 07 лютого 2019 року.

В матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлення ОСОБА_3 про виконання робіт оцінювачем стосовно визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу марки Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді. Відповідач ОСОБА_3 заперечував щодо визначеного експертом матеріального збитку.

Відповідно до ч.1-7 ст.102 ЦПК України Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

У дослідженому судом звіті такі дані відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

В силу ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правилами ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в заявленій до стягнення сумі.

Що стосується стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень, судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Визначаючи розмір спричиненої позивачці моральної шкоди, суд враховує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та які відповідно до вимог ст.1190 ЦК України, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, позивачу ОСОБА_5 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в понесенні незапланованих матеріальних витрат, що завдавало йому незручності у повсякденному житті, призвело до додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусиль з метою відновлення порушених прав, організації свого життя, у зв`язку з чим був порушений нормальний порядок та спосіб його життя.

Відповідно до ч.2 ст.1190 ЦК України, за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди до відповідача ОСОБА_3 , оцінивши розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на відшкодування спричиненої моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_11 необхідно стягнути завдану моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1, п.3, ч.2 ч.10 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Суд також враховує роз`яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

У зв`язку з викладеним, суд стягує з відповідача ОСОБА_3 судовий збір в сумі 768,40 гривень в дохід держави.

На підставі ст.ст.22, 23, 979, 988, 990, 1167, ч.2 ст.1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, п.22.1 ст.22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 82 ч.4, 258-265, 315, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 49000,00 (Сорок дев`ять тисяч) гривень відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 51970,00 (п`ятдесят одної тисячі дев`ятсот сімдесят) гривень та 1000,00 (Однієї тисячі) гривень франшизи відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ПрАТ «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 5190 (П`ять тисяч сто дев`яносто) гривень 15 (П`ятнадцять) копійок відмовити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , спричинену моральну шкоду в сумі 20000,00 (Двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , судовий збір в сумі 768 (Сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (Сорок) копійок в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 .

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ).

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.Бі.Ай-КООП», (Код , юридична адреса: м.Київ вул.Почайнинська, 25/49, оф.30).

Суддя І. А. Кибич