Справа № 341/1578/18
Провадження № 22-ц/4808/211/19
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дітей, та на своє утримання до досягнення дитиною трьох років з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2018 року у складі судді Максимчина Ю.Д.,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила зобовязати відповідача виплачувати в її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 2000 гривень в місяць на кожну дитину та на її утримання в сумі 2000 гривень щомісяця до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі від якого мають двоє дітей. Шлюбні відносини між ними фактично припинено, проживають окремо, а діти проживають з нею. Позивач зазначила, що не має змоги самостійно повністю утримувати дітей, а відповідач не надає допомоги на їх утримання. На даний час здійснює догляд за сином, тому відповідач повинен надавати їй щомісячну допомогу до виповнення дитиною трьох років.

Відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що на даний час ніде не працює, а гроші заробляє тимчасовими заробітками, які не носять постійного характеру, оскільки надає соціальні послуги своїй бабусі ОСОБА_6 Вказав, що згідний сплачувати аліменти щомісячно на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В частині позовних вимог щодо стягнення коштів на утримання дружини просив відмовити повністю у звязку з тим, що не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу через відсутність постійного заробітку.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі по 1500 гривень щомісячно, починаючи з 29 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі по 1500 гривень щомісячно, починаючи з 29 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі по 1500 гривень щомісячно, починаючи з 29 серпня 2018 року та до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років.

Стягнуто з відповідача 704,80 гривень судового збору в користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в задоволенні вимоги про стягнення з нього коштів на утримання позивача до досягнення сином трьох років відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт, зазначає, що суд не взяв до уваги і зовсім не врахував при ухваленні рішення доводи, викладені у відзиві на позов, а саме: надання апелянтом соціальних послуг своїй бабусі, яка є інвалідом 2 групи довічно, є лежачою, потребує стороннього догляду, що є його основною роботою, оскільки з часу одруження з позивачем, вони з дітьми постійно проживали в будинку бабусі, по мірі можливості дає дружині кошти, купує дітям одяг, взуття, продукти. Стверджує, що позивач сама своєю поведінкою ставить себе і дітей у скрутне становище, оскільки якби вона проживала разом з ним, доглядала його бабусю і дітей, то міг би дійсно заробляти гроші на їхнє утримання. Визначаючи розмір аліментів суд зовсім не звернув уваги на його доводи, викладені у відзиві на позов, та долучені до нього докази щодо його матеріального становища, хоча зобовязаний був врахувати такі доводи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зокрема, зазначає, що апелянт надав неправдиву інформацію про те, що бабуся є лежачою та потребує стороннього догляду, стверджує, що апелянт продовжує працювати на будівництві як і раніше, фактично проживає біля своєї матері у тому ж селі, а не у бабусі, розмір аліментів є незначною сумою для апелянта і він має можливість сплачувати ці кошти, які їй необхідні, оскільки діти малі, потребують постійного догляду у звязку з чим не має змоги піти працювати повний робочий день, а діти часто хворіють. Вважає, що розмір аліментів по 1500 гривень щомісяця на дитину та 1500 гривень на її утримання є незначною сумою для апелянта, він має можливість сплачувати такий розмір, однак не бажає.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ №154703 (а.с. 4).

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5, 6).

Позивач матір дітей не має змоги самостійно повністю утримувати дітей, а коштів, які відповідач надає на утримання дітей не вистачає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи матеріальне становище платника аліментів, те що відповідач здатен займатись суспільно корисною працею з метою отримання доходів, те що діти проживають з матірю, яка не має змоги повністю самостійно їх утримувати, суд дійшов висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1 500 гривень на кожну дитину щомісячно.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Положенням статті 180 Сімейного кодексу України закріплено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Положенням частини першої статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, зокрема, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Правильно встановивши всі обставини, що мають значення для визначення розміру аліментів на дітей, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача аліментів на дітей в розмірі 1500 гривень на кожну дитину. Позивач ОСОБА_1 на даний час не працює, а перебуває у відпустці по догляду за сином до трьох років, тому дітям необхідна матеріальна підтримка батька.

При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд не взяв до уваги і зовсім не врахував при ухваленні рішення пояснення, викладені у відзиві на позов, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції врахував зазначені відповідачем обставини і задовольнив позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей частково.

Що стосується доводів ОСОБА_2 викладених у відзиві на позов та в апеляційній скарзі про те, що з нього необхідно стягнути аліменти тільки у розмірі 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та такі доводи суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони, у першу чергу, не відповідають інтересам дітей.

Так, відповідно частини другої статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас цією ж нормою передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімуму для дітей віком до 6 років в розмірі 1559 гpивень до 30 листопада та в розмірі 1626 гривень - у грудні.

У цій справі, враховуючи матеріальне становище відповідача, його стан здоровя, що дозволяє йому займатися суспільно корисною працею з метою отримання доходу, а також те, що діти проживають з матірю, яка не має змоги повністю самостійно їх утримувати, відсутні підстави для стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений судом розмір аліментів в розмірі 1500 гривень на кожну дитину є обґрунтованим з огляду на обставини справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції із врахуванням всіх істотних обставин та зазначених норм закону правильно визначив розмір аліментів на дітей. Рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Разом з тим, не можна погодитись із висновком суду про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення сином трьох років.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Необхідною умовою стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до довідки Задністрянською сільської ради від 04.09.2018 року(а.с. 10), довідок Управління соціального захисту населення Галицької РДА від 21.09.2018 року (а.с.19-20) відповідач ОСОБА_2 здійснює догляд за перестарілою бабусею ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та отримує компенсацію за надання соціальної послуги у розмірі 123 гривні. Зазначені обставини підтверджують, що відповідач не має змоги отримувати постійні заробітки, які б давали йому можливість сплачувати аліменти, крім дітей, на утримання другого із подружжя.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не заперечила факту надання соціальної допомоги відповідачем своїй бабусі і вважає, що розмір аліментів по 1500 гривень щомісяця на дитину та 1500 гривень на її утримання є незначною сумою для апелянта і він має можливість сплачувати ці кошти. Однак за рішенням суду відповідач зобовязаний сплачувати по 1500 гривень не на одну дитину, а на утримання кожної дитини, тому колегія суддів вважає, що сплата відповідачем ще й 1500 гривень на утримання дружини є неможливою через відсутність будь-яких переконливих доказів про реальну можливість отримання ним доходів для надання такої матеріальної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 жодним доказом не підтвердила, що відповідач, здійснюючи догляд за перестарілою бабусею, має реальну можливість для отримання коштів, які необхідні не тільки для сплати аліментів на утримання двох дітей, а й на її користь.

Суд апеляційної інстанції за обставинами цієї справи вважає, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, тому позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дружини не може бути задоволена. В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував, порушивши норми матеріального та процесуального права, тому рішення необхідно скасувати в частині стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1500 гривень та відмовити у задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини в розмірі 1500 гривень щомісячно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

ОСОБА_7