Провадження № 2/169/72/19
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Хвіц Г.Й.

за участю секретаря Ганюк З.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мурая В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він та відповідач є депутатами Волинської обласної ради. 07 вересня 2017 року на пленарному засіданні чергової п'ятнадцятої сесії Волинської обласної ради сьомого скликання під час обговорення питання подальшої діяльності державного підприємства «Волиньторф» щодо видобутку торфу ним коротко було озвучено запит щодо перевірки законності видобутку торфу на території Турійського району Волинської області. А саме, було сказано, що «в червні 2017 року фермерське господарство «Аміла» отримало в суборенду земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області, та відповідно отримано від Новодвірської сільської ради погодження на видобування корисних копалин місцевого значення - торфу із застосуванням спеціальних технічних засобів. Як за межами населеного пункту сільська рада надає дозвіл? Фермерському господарству «Аміла» можна, а комунальному підприємству «Волиньприродресурс» не можна». Після цих слів слово було надано депутату ОСОБА_4, який сказав, що жодне слово депутата ОСОБА_3 не відповідає дійсності і тому він змушений назвати його з цієї трибуни «чистим брехуном». Зазначає, що відповідач міг би спростувати неправдиву інформацію, якщо б вона не відповідала дійсності, іншим чином, а не оголошенням вищезазначеного висловлювання у присутності людей, чия думка для нього має важливе значення. Крім того, під час засідання сесії проводилася відеофіксація місцевими телеканалами і дане відео набуло широкого поширення як по телебаченню, так і в мережі Інтернет. А тому, враховуючи те, що він є депутатом Волинської обласної ради, керівником комунального підприємства «Волиньприродресурс» та, крім того, займається підприємницькою діяльністю, а відповідно є публічною особою, то вважає, що висловлюванням відповідача про те, що він є «чистий брехун», принижено його честь, гідність та ділову репутацію, завдано йому душевні страждання й тим самим спричинено йому моральну шкоду. У зв'язку з цим просив визнати висловлювання депутата Волинської обласної ради ОСОБА_4 про те, що він є «чистий брехун», таким, що принижує його честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації, й стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 100 000.00 гривень та понесені ним по справі судові витрати.

Ухвалою судді справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду.

Представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Мураєм В.А. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 як безпідставному, посилаючись на те, що висловлювання відповідача на адресу позивача є оціночним судженням, що не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні дані, а тому не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості.

Позивач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Бачинський Я.Л. у судове засідання не з'явилися.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги позивача ОСОБА_3 підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача - Мурай В.А. у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні як безпідставному, посилаючись на те, що сказане відповідачем на адресу позивача висловлювання не містить безспірних тверджень та достовірних фактів, а є лише оціночним судженням з огляду на співставлення певних фактів, які мали місце і стосувалися публічної особи, якою є депутат Волинської обласної ради ОСОБА_3 А, відповідно, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Крім того, інформація, через яку виникла полеміка, стосувалася суспільного інтересу, а саме, видобутку торфу у Волинській області, чого не заперечували ні позивач у поданій ним позовній заяві, ні його представник у судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, зміст статей 3, 28 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно із статтею 62 Конституції України один з основоположних принципів - презумпція невинуватості, а відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

ЄСПЛ вказує, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Разом з тим слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак, в цілому є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів і сформувати свій погляд на них. У більш загальному плані свобода політичних дискусій лежить в самій основі концепції демократичного суспільства, якою пройнята вся Конвенція. Відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як

з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Безсумнівно, пункт 2 статті 10 дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 1976 року у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства»).

Право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки гарантоване. Це право закріплене і в статті 34 Конституції України. Оцінка є ставленням особи до певного явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. ЄСПЛ неодноразово зазначає, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Такі самі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року №658/1795/17-ц, від 01 березня 2018 року №757/54322/16-ц, від 21 серпня 2018 року №607/4318/16-ц, від 20 червня 2018 року №755/7842/16-ц.

А отже, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оцінка факту відрізняється від самого факту тим, що оціночне судження є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв'язків між зазначеними джерелами інформації, і тому будь-яким чином неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку.

Межі допустимої критики щодо ділової людини, зокрема публічного діяча, є ширшими ніж для пересічного громадянина, адже він набуває ознак публічної особи, про що

зазначає Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях "Фресо і Руар проти Франції", "Файед (Fayed) проти Сполученого Королівства" (1994 рік).

Частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Той факт, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є депутатами Волинської обласної ради та публічними особами, сторонами не оспорюється, а відтак доказуванню не підлягає.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 07 вересня 2017 року на пленарному засіданні чергової п'ятнадцятої сесії Волинської обласної ради сьомого скликання під час обговорення питання діяльності державного підприємства «Волиньторф» щодо видобутку торфу, а саме питання, що стосувалося видобутку торфу на території Новодвірської сільської ради Турійського району Волинської області, депутат Волинської обласної ради ОСОБА_4, коментуючи його виступ, назвав його «чистим брехуном» у присутності громадськості.

Даний факт підтверджується також відтворенням відповідно до вимог статті 238 ЦПК України електронного доказу, поданого позивачем, а саме, компакт-диску з уривком відеозапису пленарного засідання п'ятнадцятої сесії Волинської обласної ради сьомого скликання, де під час обговорення питання видобутку торфу у Волинській області, в ході дискусії, яка виникла між позивачем та відповідачем, депутатами обласної ради, відповідач ОСОБА_4 висловив інформацію наступного змісту (дослівно): «шановні депутати, мій товариш і депутат ОСОБА_3 тільки що не сказав жодного слова, яке відповідає дійсності. Є таке підприємство «Новодвірське», яке створене мною. Ці земельні ділянки були куплені на аукціоні з правом оренди спільним підприємством мною і «Новодвірське», яке представляє сільська рада. А ділянка в суборенду взята фермерським господарством «Аміла», головою якого я є, для ведення сільськогосподарських робіт. Ніякого дозволу ні сільська рада, ніхто не надавав для видобутку торфу. А на цій ділянці, згідно з законодавством, можна добувати торф в межах глибини до двох метрів для власних потреб без застосування спеціальної техніки. ОСОБА_3, то я Вас називаю «чистим брехуном» отут на трибуні».

Аналізуючи виступ відповідача, з врахуванням позовних вимог позивача, з'ясуванню підлягає питання у якій формі, твердження чи оціночного судження, виражено інформацію. При цьому, слід зауважити, що сторони не клопотали перед судом про призначення у даній справі лінгвістичної експертизи, якою встановлюється, чи містить висловлювання негативну інформацію про особу, в якій формі (твердження чи оціночного судження) подано інформацію, чи є підстави вважати, що судження виражено в принизливій формі.

У Академічному тлумачному словнику української мови (1970 -1980) слово брехун, а, чол., розм. тлумачиться як людина, яка завжди говорить неправду, а слово чистий - не забруднений, не замазаний, без бруду, пилу і плям.

Брехуном, або брешучим (fallakc), справедливо називається той, хто має бажання обманути кого-небудь і робить це, користуючись розумом, тобто маючи осмислену мету, ставить собі усвідомлене бажання обдурити когось.

Враховуючи лексичне значення використаного відповідачем ОСОБА_4 07 вересня 2017 року зведення слів, значення яких взаємовиключає одне одного, створюючи ефект смислового парадоксу, та які позивач ОСОБА_3 сприйняв принизливими, суд вважає їх оціночними судженнями та суб'єктивними переконаннями відповідача, критичною оцінкою дій позивача.

Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночного судження ні.

Згідно з вимогами частини першої статті 12 та статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає, поміж зазначеного вище, недоведеною ту обставину, що інформація, яка була поширена відповідачем, є такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

При цьому суд також враховує те, що позивач, як депутат обласної ради, є публічною особою, а тому його діяльність становить підвищений суспільний інтерес. Межі допустимої критики для нього є ширшими, ніж для пересічного громадянина.

Позивач, звичайно має право на захист своєї репутації, але вимоги цього захисту необхідно урівноважувати з інтересами вільного обговорення питання, що мають суспільний інтерес.

Крім того, згідно із статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, позивач не довів та не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в результаті оголошення відповідачем висловлювання було порушено його особисті немайнові права, зокрема, право на недоторканність ділової репутації.

Також позивачем не доведено заподіяння шкоди його діловій репутації розповсюдженням такої інформації, наявність причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та заподіянням позивачу шкоди, не обґрунтовано розміру належної до стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди не підтверджені належними і допустимими доказами та факт порушення особистого немайнового права позивача не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі статті 141 ЦПК України, залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263- 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ім'я представника позивача - ОСОБА_1, житель: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 12 квітня 2000 року.

Ім'я представника відповідача - Мурай Вячеслав Анатолійович, житель: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Любомльським РВ УМВС України у Волинській області 31 березня 1998 року.

Повне судове рішення буде складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий (підпис)

Повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року.