Справа № 462/7514/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Н. М. Галайко розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» Савіхіної Анастасії Миколаївни до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

встановив:

АТ «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів, як з спадкоємців боржника, заборгованості у розмірі 9404 грн. 51 коп. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № LV04F965080632 від 29 ТРАВНЯ 2013 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 8199 грн. 04 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 травня 2016 року.

Відповідно до укладеного договору від 05 січня 2009 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19 жовтня 2016 року.

Зазначив, що, оскільки відповідачі постійно проживали разом з позичальником, вони на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину. З огляду на вказане, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість ОСОБА_5 у розмірі 9404 грн. 51 коп., оскільки вони є його спадкоємцями.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

04 січня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Мотивує свою позицію тим, що ОСОБА_5 є її рідним братом. На момент його смерті він не мав жодного нерухомого або рухомого майна, що могло бути предметом для спадкування. Зазначає, що вона та відповідач ОСОБА_4 не зверталися з заявою про прийняття спадщини. Посилається на ст. 1282 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Повідомляє, що жодного майна у спадщину відповідачами не отримано, тому вони не несуть відповідальності по кредитному зобов'язанню померлого. Відповідно до вказаного, просить суд у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог (а.с. 59-62).

07 лютого 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій той вказує, що при генерації позовної заяви було допущено помилку, у зв'язку з чим надає заяву позичальника від 05 січня 2009 року на ім'я ОСОБА_5. Окрім цього зазначає, що відповідачі постійно проживали зі спадкоємцем, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, а тому фактично прийняли спадщину. Додатково наголошує, що 23 червня 2017 року ним було отримано відповідь Другої Львівської державної нотаріальної контори, у якій зазначено, що спадкоємці померлого ОСОБА_5 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а спадкова справа була заведена на підставі претензії позивача. Оскільки вказана заява не була відкликана, відповідачі вступили у право успадкування. З метою виявлення майна, що належало позичальнику, просить суд задовольнити клопотання про витребування доказів.

Разом з відповіддю на відзив від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів, у якому той просить суд витребувати інформацію щодо спадкового майна померлого. В обґрунтування клопотання зазначає, що він не має законної можливості отримати інформацію щодо спадкового майна у нотаріуса, оскільки не входить до переліку осіб, яка мають право на отримання довідки про вчинення нотаріальних дій. Також зазначає, що не може отримати інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно, оскільки дана операція є оплатною, а у випадку, якщо у ОСОБА_5 майно відсутнє, сплачені кошти не будуть повернуті, а інформація на запит суду, як зазначає позивач, надається безкоштовно. Додає, що не має можливості отримати інформацію про рахунки позичальника у інших банках, оскільки така інформація є банківською таємницею. З огляду на зазначене просить суд задовольнити клопотання та витребувати зазначену у ньому інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем у своєму клопотанні про витребування доказів не наводиться обґрунтування причин неможливості його подання у встановлений законом строк. А тому суд приходить до висновку про те, що таке клопотання слід залишити без задоволення.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного.

Заявою Позичальника № LV04F965080632 від 29 травня 2013 року встановлено, що ОСОБА_5 звернувся в банк з ціллю отримати строковий кредит у розмірі 8199 грн. 05 коп. строком на 36 місяців, а саме з 29 травня 2013 року до 28 травня 2016 року під 0.12 % річних. Пунктом 15 вказаної заяви позичальник надав свою згоду про те, що ця заява разом з запропонованими ПАТ «КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитно-заставний договір (а.с. 11).

Розрахунком заборгованості за договором № LV04F965080632 від 29 травня 2013 стверджується, що заборгованість ОСОБА_5 перед ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» станом на 03 січня 2018 року становить 5418 грн. 01 коп. (а.с. 5-6).

Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 05 січня 2009 року стверджується, що заборгованість ОСОБА_5 перед ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» станом на 28 лютого 2018 року становить 3986 грн. 51 коп. (а.с.7-9).

Проте позивачем не було надано суду доказів укладення між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_5 договору № б/н від 05 січня 2009 року, а тому суд не приймає до уваги зазначений розрахунок заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник ОСОБА_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19 жовтня 2016 року (а.с. 32).

Позивачем 08 червня 2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Львівської державної нотаріальної контори (а.с. а.с. 33-34, 35). 23 червня 2017 року позивачем було отримано відповідь, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 спадкоємці не зверталися.

Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

29 листопада 2017 року позивачем скеровано претензію спадкоємцям про повернення заборгованості померлого ОСОБА_5, але ніяких дій не було виконано (а.с. а.с. 37, 38-40).

Копією спадкової справи № 198/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 підтверджується, що відповідачі не зверталися із заявами про прийняття спадщини, спадщину не приймали, свідоцтво про право на спадщину видано не було.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та у ст. 1269 ЦК України.

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Крім цього, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов'язань, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі (пред'явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Аналіз ч. 2 ст. 1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред'явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, позивачем не було надано суду належних доказів, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5 його спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримала у натурі певне спадкове майно.

Окрім цього відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем не було доведено суду передачу спадкоємцям у натурі спадкового майна, тому за таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Відповідно до вимог п. п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»: адреса: 49027, м. Дніпро, а/с 1800.

Відповідач: ОСОБА_3: ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_4: ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_1.

Суддя/підпис/ Н.М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: