Провадження № 2/201/1126/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-плюс» (третя особа - Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання рішення приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2 від 18.09.2015р. протиправним та його скасування, поновлення відомостей про право власності,

ВСТАНОВИЛА :

25.09.2018р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2 А,М., ТОВ «ФК«Вектор-плюс» (третя особа - Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання рішення приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2 від 18.09.2015р. протиправним та його скасування, поновлення відомостей про право власності (а.с. № 3-10).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.09.2018р. позовну заяву було залишено без руху і запропоновано позивачці усунути недоліки протягом пяти днів, які нею усунуті вчасно (а.с.№24).

08.11.2018р. позивачкою була подана уточнена позовна заява та в остаточній редакції позовні вимоги пред'явлені про визнання рішення приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2 від 18.09.2015р. протиправним та його скасування, поновлення відомостей про право власності (а.с. №30-37).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.11.2018р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (а.с. №39).

В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 27.06.2007р. між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0301/0607/88-285, за яким банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 75 000 дол.США на умовах платності та повернення. Виконання зобов'язань за кредитним договором було забезпечено укладеним між сторонами іпотечним договором №0301/0607/88-285-Z-1, згідно якого позивачка передала в іпотеку банка належне їй на праві власності нерухоме майно: АДРЕСА_1. 08.04.2011р. між позивачкою та ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») був укладений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №0301/0607/88-285-Z-1 від 27.06.2007р. 28.11.2012р. ПАТ «СведБанк» відступило ТОВ «ФК«Вектор-Плюс» права вимоги за кредитним та іпотечним договорами укладеними з ОСОБА_1 У лютому 2016р. позивачці стало відомо, що за рішенням приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2 за «ФК ТОВ «Вектор-Плюс» на підставі договору іпотеки здійснено державну реєстрацію права власності на належну позивачці квартиру (предмет іпотеки). Позивачка зазначає, що в порушення вимог діючого законодавства їй не надсилалася письмова вимога про усунення порушень умов кредитного договору, звернення стягнення здійснено за відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, враховуючи, що умовами договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору прямо передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог кредитора, договір не містить посилання, що задоволення вимог кредитора можливо проводити за іншою процедурою. Крім того, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном. ОСОБА_1 просила суд визнати рішення приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2 від 18.09.2015р. індексний № 24551080 про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою м. Дніпропетровськ (з 03.06.2016р. назва міста Дніпро) АДРЕСА_2 за ТОВ «ФК Вектор-Плюс» протиправним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОФ ФК Вектор- Плюс, поновити відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1

Згідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

18.12.2018р. до суду надійшло клопотання приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2, в якому відповідачка просила розглядати справу без її участі, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.№44).

27.12.2018р. до суду надійшов відзив відповідача ТОВ ФК «Вектор Плюс» на позовну заяву, в якому відповідач заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1, посилався на те, що відповідно до п.12.3.1 іпотечного договору від 27.06.2007р. задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Таким чином, правовою підставою для реєстрації права власності відповідача на предмет іпотеки є іпотечний договір, в якому міститься іпотечне застереження. Відповідач зазначав, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що їй не надсилалась вимога про усунення порушення зобов'язання, що є обов'язковою умовою для проведення реєстраційних дій, вимога про усунення порушень була направлена позивачці, а її оригінал та докази направлення міститься в матеріалах реєстраційної справи і можуть бути надані безпосередньо самим нотаріусом. Зазначав, що норми п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013р. №868 та п.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не обмежують повноваження нотаріуса, як спеціального субєкта на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, а доповнюють та уточнюють їх.

Третя особа - Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради завчасно отримала позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження (а.с. №65), проте, ані відзиву, ані будь -якої іншої заяви до суду не надіслала.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 27.06.2007р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором №0301/0607/88-285 від 27.06.2007р. було укладено іпотечний договір №0301/0607/88-285-Z-1 зареєстрований за №27, згідно якого позивачка передала в іпотеку банка належне їй на праві власності нерухоме майно: квартиру №41 в буд. №11 за адресою: вул. Пісаржевського в м. Дніпропетровську (з 03.06.2016р. назва міста Дніпро) (а.с. № 16-17).

Умовами підпункту 12.2.1 передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

08.04.2011р. між позивачкою та ПАТ «Сведбанк» (який виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до іпотечного договору №0301/0607/88-285-Z-1 від 27.06.2007р.

В пункті 5 договору про внесення змін та доповнень сторони домовились викласти п.12.3 договору іпотеки в наступній редакції: «12.3 Згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору: 12.3.1. сторони домовились, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» на підставі наступного застереження: задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Сторони дійшли згоди, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в цьому договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Сторони ознайомлені зі змістом ст.37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3. цього договору є безумовним.

Згідно до п.8 договору, цей договір про внесення змін та доповнень, включаючи умови про зміст, розмір та строк виконання зобовязання, набуває чинності з дати його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і є невідємною частиною договору іпотеки.

В позовній заяві позивачка зазначає, що 28.11.2012р. ПАТ «СведБанк» відступило ТОВ « ФК Вектор-Плюс» права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, які укладені з ОСОБА_1

Відповідна копія договору про відступлення права вимоги позивачкою разом з позовною заявою надана не була, проте враховуючи, що в наданому відзиві на позов (заяві по суті) відповідачем ТОВ ФК «Вектор Плюс» не заперечувалось укладення останнім відповідного договору про відступлення права вимоги, виходячи з положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №72645545 від 09.11.2016р. вбачається, що 18.05.2016р. приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24551080 від 18.09.2015р. з внесенням відповідного запису №11233334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТОВ ФК Вектор Плюс» на нерухоме майно: квартиру №41 в буд. №11 за адресою: м. Дніпропетровськ (з 03.06.2016р. назва міста Дніпро), вул. Пісаржевського. Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 27, виданий 27.06.2007р., видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського МНО ОСОБА_3

Положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006р., яка діяла на момент укладення іпотечного договору) визначали, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

При цьому, згідно до ст.ст. 33, 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006р.) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положення ст.37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 08.03.2011р., яка діяла на час укладення між сторонами договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору) також визначали право іпотекодержателя на задоволення забезпеченою іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідкам.

Таким чином, положення Закону України «Про іпотеку» в редакції, які діяли на час укладення іпотечного договору та договору про внесення змін та доповнень визначали право сторін, вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового звернення стягнення на підставі договору і відповідне позасудове врегулювання може бути здійснено згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Як зазначалося вище, підпунктом 12.3.1 іпотечного договору (в редакції від 08.04.2011р.) встановлено, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в цьому договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Позивачкою (іпотекодавцем) іпотечний договір чи договір про внесення змін та доповнень повністю або в частині щодо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не оспорювався, а отже, згідно до ст.204 ЦК України є правомірним.

З урахуванням викладеного, доводи позивачки про те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем з урахування положень Закону України «Про іпотеку» можлива лише за наявності укладеного між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, вважаю необґрунтованими, оскільки спростовуються умовами укладеного між сторонами договору, а також положеннями Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст.76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст.13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В позовній заяві позивачкою заперечується факт отримання нею від ТОВ ФК Вектор -Плюс вимоги про усунення порушень за основним зобовязанням та застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідні посилання оцінюю критично, оскільки позивачкою суду взагалі не надано доказів, які б підтверджували дану обставину.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004р. №1952 -IV (надалі - Закон №1952-IV).

Згідно з ч.1 ст.2 Закон №1952-IV (в редакції від 12.08.2015р. чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч.4 ст.15 Закону підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно положень ст.7 Закону України Про нотаріат нотаріуси під час вчинення нотаріальних дій повинні дотримуватися Законів України, постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України, постанов і розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013р. №868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. Відповідно до абз.7 п. 2 вказаного Порядку нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості, тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Відповідно до ст.34 Закону України Про нотаріат нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину; видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах; засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; посвідчують факт, що фізична особа є живою; посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; посвідчують час пред'явлення документів; передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; приймають у депозит грошові суми та цінні папери; вчиняють виконавчі написи; вчиняють протести векселів; вчиняють морські протести; приймають на зберігання документи.

В свою чергу, як встановлено з матеріалів справи, в даному випадку, приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2 нотаріальна дія з нерухомим майном (предметом іпотеки - квартира № 41 в буд. № 11 за адресою: вул. Пісаржевського в м.Дніпропетровську) не вчинялася.

Отже, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.09.2015р. індексний номер №24551080 про державну реєстрацію права власності за ТОВ ФК Вектор-Плюс прийняте приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2 з порушенням повноважень щодо проведення реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому підлягає скасуванню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення відомостей щодо реєстрації за нею права власності на нерухоме майно не підлягають задоволенню, оскільки станом на день розгляду справи спору з приводу внесення відповідного запису до Державного реєстру прав не виникало, а вирішення спору на майбутнє нормами ЦК України, ЦПК України не передбачають.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи розяснення, що містяться в абзаці 2 п. 36 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» і з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 704 грн. 80 коп., тобто по 325 грн. 40 коп. з кожного відповідача. В іншій частині у стягненні судового збору в розмірі 704грн.80коп. позивачу слід відмовити у звязку з відмовою в певній частині його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 35-37 Закону України Про іпотеку (в редакції від 12.05.2006р.,08.03.2011р.) ч.5 ст.3 ст. Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року №1952 -IV ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-плюс» (третя особа - Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання рішення приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2 від 18.09.2015р. протиправним та його скасування, поновлення відомостей про право власності - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 18.09.2015р. індексний №24551080 від 18.09.2015р. з внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №11233334 про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-плюс» () на нерухоме майно: квартиру № 41 в буд. №11 за адресою: м. Дніпропетровськ (з 03.06.2016р. назва міста Дніпро) , вул. Пісаржевського.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 325 грн.40 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор-плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 325 грн.40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.