Провадження №: 2/752/252/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретарів судового засідання Веременко Т.В., Рєзнік В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов Костянтин Юрійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Наталія Володимирівна, Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання договорів дарування, купівлі-продажу квартири недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

05.07.2016 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_6 , звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, заявивши такі вимоги до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов К.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., Дев`ята Київська державна нотаріальна контора.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі заповіту, посвідченого 10.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В., він є спадкоємцем майна ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №426/2016 після смерті ОСОБА_7 , яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м. За даними інформаційної довідки від 09.06.2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.12.1993 року Київським електротехнічним заводом «Транссигнал». Як йому стало відомо, після смерті ОСОБА_7 , а саме 24.05.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4266. Зі змісту цього ж договору купівлі-продажу вбачається, що ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20.12.2003 року за реєстровим номером 4321, зареєстрованим 24.05.2016 року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00. Проте приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. повідомила, що зазначений договір дарування не складала, не посвідчувала і не реєструвала, однак підтвердила, що номер бланку, на якому складено договір дарування - її. Крім того, дарувальником у договорі дарування від 20.12.2003 року виступили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тоді як остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому не могла засвідчити своїм підписом договір дарування від 20.12.2003 року. Укладаючи 24.05.2016 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , продавець вказав, що квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не перебуває під заставою, щодо неї не укладалися будь-які договори з відчуження або користування з іншими особами, однак таке твердження є безпідставним, оскільки він має право на цю ж квартиру, що гарантоване йому заповітом від 10.05.2016 року та є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , яка володіла цією ж квартирою у порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначав, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Враховуючи те, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №4266, на квартиру мали право треті особи, а саме він - позивач ОСОБА_1 - на підставі заповіту від 10.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В., зареєстрованого в реєстрі за №255, а також приймаючи до уваги ту обставину, що ОСОБА_9 не могла підписати договір дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20.12.2003 року за реєстровим №4321, що підтвердив право ОСОБА_2 на її незаконне відчуження, оскільки ще ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла, наявні достатньо підстав для того, щоб визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним.

Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 травня 2016 року, укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю, зареєстрований в реєстрі за №4266. Стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору.

Провадження у справі було відкрито 07.07.2016 року, з призначенням попереднього судового засідання.

07.07.2016 року постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

11.10.2016 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог.

З підстав, викладених у позовній заяві від 05.07.2016 року позивач просив суд визнати недійсними:

договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 20.12.2003 року, укладений між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20.12.2003 року за реєстровим №4321, що зареєстрований 24.05.2016 року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00;

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4266.

Також просив стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору.

08.11.2016 року відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В. про визнання заповіту недійсним.

В обгрунтування заявленого зустрічного позову відповідач ОСОБА_3 послався на те, що ОСОБА_1 не є родичем ОСОБА_7 , яка, не будучи власницею придбаної ним квартири, а такою, що тільки проживала в ній та, можливо, мала право на її спадкування, за три дні до смерті склала заповіт. Також стверджував, що ОСОБА_7 не підписувала заповіт на користь ОСОБА_1 , її підпис на заповіті є підробленим, відповідно, вчинений за відсутності волевиявлення останньої, а тому має бути визнаний судом недійсним.

Просив визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 10.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В.

Ухвалою суду від 12.01.2017 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості третіх осіб за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В. про визнання заповіту недійсним, залучено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 31.05.3018 року залишено без задоволення клопотання представника ОСОБА_3 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В. про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою суду від 31.05. 2018 року закрито підготовче провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов К.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання договорів дарування, купівлі-продажу квартири недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Киїського міського нотаріального округу Грек А.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник заявлені позовні вимоги про визнання недійсними: договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 20.12.2003 року, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20.12.2003 року за реєстровим №4321, зареєстрованого 24.05.2016 року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна : 00;

договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 24 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №4266 - підтримали. Просили задовольнити заявлені вимоги з тих підстав, що дарувальник ОСОБА_9 не могла підписати оспорюваний договір дарування, посвідчений 20.12.2003 року тому, як на час посвідчення договору вже була померлою, а нотаріус, яка нібито посвідчувала цей договір дарування, повідомила, що така нотаріальна дія нею не вчинялася. Відповідно, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , вчинений на підставі того, що право продавця ОСОБА_2 на квартиру, якою він розпорядився, було посвідчено цим договором дарування, також є недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту, складеного ОСОБА_7 10.05.2016 року на користь ОСОБА_1 недійсним з тих підстав, що ОСОБА_7 не складала цей заповіт.

Крім того, щодо позову ОСОБА_1 стверджували, що останній не має права на такий позов, оскільки спадкодавець ОСОБА_7 не є власником квартири АДРЕСА_1 , а підстави для набуття ОСОБА_7 у власність цієї ж квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 відсутні тому, що між ними відсутні родинні зв`язки.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні відсутній, про дату, час та місце судових засідань, призначених у справі за заявленими до нього ж позовними вимогами ОСОБА_1 повідомлявся в порядку, передбаченому правилами ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_3 відноситься до територій, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, а можливість вжиття судом інших способів для повідомлення відповідача ОСОБА_2 у суду відсутня.

Треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Некрилов К.Ю., Зубар Н.В. , Грек А.В. , представник Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, Макаренко Л.Г., ОСОБА_5 у судовому засіданні відсутні, про його дату, час та місце повідомлялися в установленому законом порядку, з будь-якими клопотаннями про відкладення судового розгляду справи до суду не зверталися.

З огляду на викладене, врахувавши думку позивача та його представника, відповідача ОСОБА_3 та його представника, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , третіх осіб: приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Некрилова К.Ю., Зубар Н.В. , Грек А.В. , представника Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, Макаренко Л.Г., Готліб В .А.

Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до правил статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності, а правилами ст. 12 цього Кодексу встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, а відповідно до вимог ст. 264 цього Кодексу, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 10 травня 2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права та обов`язки на час смерті, заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 12).

Відповідно до правил статей 1233, 1234, 1235, 1236, 1247, 1248 ЦК України: заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України; нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Як видно зі змісту заповіту від 10 травня 2016 року ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , в ньому йдеться про те, що на прохання ОСОБА_7 та на підставі статей 1248, 1253 ЦК України, заповіт складений з її слів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В., за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитаний нею - ОСОБА_7 - заповідачем вголос, відповідає її дійсним намірам, підписаний нею власноручно в присутності приватного нотаріуса Грек А.В. Заповіт складений о 12 годині 40 хвилин в двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса, а інший, викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів, видається заповідачеві. Містить запис про те, що заповіт прочитаний ОСОБА_7 та власноручно підписаний у місті Києві, Україна 10 травня 2016 року. Заповіт посвідчений Грек А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_7 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 13 годині 15 хвилин. У зв`язку з похилим віком заповідача та на її прохання заповіт нотаріально посвідчений за місцем її проживання: АДРЕСА_1 . Зареєстровано в реєстрі за №255.

Отже, оспорюваний відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 заповіт, складений 10 травня 2016 року ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.

Правилами ст. 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , складеного 10 травня 2016 року, ОСОБА_3 в обгрунтування такої вимоги послався на те, що заповідач за оспорюваним заповітом ОСОБА_7 не підписувала 10 травня 2016 року заповіт, складений на користь ОСОБА_1 .

На спростування зазначених ОСОБА_3 підстав для зустрічного позову позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду висновок №85/16 експертного почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Іскоростенського Д.О., складений 23.12.2016 року експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.В., за даними якого експертом зроблено висновок, що рукописний запис «Заповіт мною прочитаний, та власноручно підписаний ОСОБА_7 » та підпис від імені ОСОБА_7 , електрографічні зображення яких містяться в електрофотокопії заповіту від імені ОСОБА_7 від 10.05.2016, виконано самою ОСОБА_7 ( том №3 а.с. 47-53).

За даними звернення старшого слідчого Слідчого управління ГУ Національної поліції у місті Києві за №320 від 11.10.2016 року, слідчим управлінням ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001622 від 03.10.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за фактом умисного вбивства ОСОБА_7 . Досудовим розслідуванням установлено, що 13 травня 2016 року в АДРЕСА_1 невстановлена досудовим слідством особа здійснила протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , 1925 року народження (а.с. 12 том №1).

Витребуваний судом висновок експерта №1612/тдд від 15.02.2017 року, зроблений у кримінальному провадженні №0001622 від 03.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України судовим експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_14 щодо дослідження заповіту від 10.05.2016 року за реєстровим номером 255 на предмет, чи виконаний підпис ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , чи іншою особою, в графі «ПІДПИС:» Заповіту від 10.05.2016 року за реєстровим номером 255, містить висновок про те, що підпис у графі «ПІДПИС:» заповіту від 10.05.2016 за реєстровим номером 255 (примірник нотаріуса) - вірогідно виконаний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 243, 243А-246А том №3).

Отже, отримані судом висновок №85/16 експертного почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Іскоростенського Д.О., складений 23.12.2016 року експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.В. та висновок експерта №1612/тдд від 15.02.2017 року, складений судовим експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_14 свідчать про те, що підпис у заповіті ОСОБА_7 , складеному 10 травня 2016 року на користь ОСОБА_1 , належить ОСОБА_7 . Дані цих висновків не спростовані позивачем за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 у порядку, передбаченому п. 2 ч.1 ст. 103 ЦПК України шляхом призначення повторної, або ж комісійної експертиз з приводу належності заповідачеві ОСОБА_7 підпису в заповіті на користь ОСОБА_15 , з тих підстав, що надані висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З огляду на встановлені обставини, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту з тих підстав, що заповідач ОСОБА_7 його не підписувала, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а відтак, задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 20.12.2003 року, а також договору купівлі-продажу, вчиненого 24.05.2016 року щодо цієї ж квартири, то вони підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині визнання недійсним договору дарування, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся в Дев`яту Київську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 , 1925 року народження, зареєстрованої по день смерті в АДРЕСА_4 , яка залишила на його ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. 10 травня 2016 року №255. Повідомив, що він, ОСОБА_1 , спадщину згідно заповіту приймає (а.с. 2 зв. том №2).

Відповідно до правил статей 1216, 1223, 1220 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Судом також встановлено, що 24 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №4266 договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за умовами якого продавець ОСОБА_2 зобов`язався передати у власність, а покупець ОСОБА_3 прийняти у власність і оплатити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею квартири 64,1 кв.м., житловою площею квартири 42,2 кв.м. (а.с.10 том №1).

Як видно зі змісту зазначеного вище договору купівлі-продажу, вчиненого 24.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №4266, квартира АДРЕСА_1 належала продавцю ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. 20 грудня 2003 року за реєстровим №4321, зареєстрованого 24 травня 2016року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстровим номером об`єкта нерухомого майна: 00.

Ухвалою суду від 06.03.2017 року витребувано з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори засвідчену копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надана суду Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою копія матеріалів спадкової справи №426/2016, відкритої 08.06.2016 року після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить копію договору дарування квартири, укладеного 20 грудня 2003 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - дарувальниками, та ОСОБА_2 - обдарованим, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №4321 (а.с.25-26 том №3).

Зі змісту копії договору дарування квартири, укладеного 20 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., який зареєстровано в реєстрі за №4321 вбачається, що, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, з однієї сторони ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дарувальники, з другої сторони ОСОБА_2 обдарований, уклали договір про таке: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 безоплатно передали в дар, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Дарувальники засвідчили, що зазначена квартира до моменту укладання договору нікому іншому не продана, не подарована, не передана як внесок до статутного фонду юридичної особи, іншим способом не відчужена, не заставлена, не здана в найм, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України на неї немає. Обдарований набуває право власності на квартиру з моменту прийняття дарунку. Обдарований свідчить, що дарунок він приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Договір складено в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах приватного нотаріуса, а другий видається обдарованому. 20.12.2003 року цей договір посвідчено Зубар Наталією Володимирівною, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Договір підписано сторонами у її присутності. Особи громадян, які підписали договір встановлено, їх дієздатність та належність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відчужуваної квартири перевірено.

Зазначений договір дарування також містить відмітку про вчинення реєстраційного напису, що зазначена в договорі дарування квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_2 , записано у реєстрову книгу №д 697-119 за реєстраційним № д 63-295 30 грудня 2003 року. Дані про реєстрацію в електронному реєстрі є нечитаємими.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 20 грудня 2003 року, позивач стверджував, що дарувальник ОСОБА_9 не могла підписувати оспорюваний ним договір, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , а дарувальник ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у віці 83 роки.

Як видно зі змісту пункту першого постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи, а пункт п`ятий цієї ж постанови містить рекомендації з приводу того, що судам відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Крім того, пункт сьомий зазначеної постанови містить рекомендації про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до правил статей 202, 203 ЦК України: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом статті 657 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення договору, з приводу якого заявлено спір, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до правил ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а правилами частини 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За даними свідоцтва про право власності на житло 27 грудня 1993 року, Київським електротехнічним заводом «Транссигнал» посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних долях. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.20 том №1).

Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 361 цього Кодексу встановлено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Факт смерті ОСОБА_9 підтверджено свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 , серії НОМЕР_1 , виданим 24 жовтня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничної районної державної адміністрації, за даними якого ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 49 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 1994 року жовтня місяця 24 числа зроблено запис №1604, причина смерті цукровий діабет, місце смерті - м. Київ (а.с.13 том №1).

Наразі, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_9 , яка з ОСОБА_8 була співвласником квартири АДРЕСА_1 не могла брати участі в укладенні 20.12.2003 року договору дарування цієї ж квартири на користь ОСОБА_2 , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. і зареєстрований в реєстрі за №4321, оскільки ще ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, а відтак не було її волевиявлення на укладення цього правочину.

Крім того, судом встановлено, що Київським міським бюро технічної інвентаризації на запит Київської державної нотаріальної контори №9 від 08.06.2016 року було видано 09.06.2016 року за №23023 КВ-2016 інформаційну довідку, відповідно до якої, згідно даних Бюро, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.12.1993 року Київським електротехнічним заводом «Транссигнал». Також повідомлено, що технічна характеристика, розмір загальної, житлової площ та кількість кімнат зазначається в технічному паспорті квартири, який, при необхідності, власник може замовити в установленому порядку (а.с. 18 том №1).

09.06.2016 року Київським міським бюро технічної інвентаризації також на запит Київської державної нотаріальної контори №9 було видано інформаційну довідку КВ-2016№23024, про те що, згідно даних Бюро, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.12.1993 року Київським електротехнічним заводом «Транссигнал» (а.с.19 том №1).

Як видно зі змісту оспорюваного договору дарування квартири, укладеного між дарувальниками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обарованим ОСОБА_2 20 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4321, при його укладенні 20 грудня 2003 року особу дарувальника ОСОБА_9 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , було посвідчено паспортом серії НОМЕР_3 , виданим Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 16.01.1998 року, остання мешкала в АДРЕСА_1 (а.с.25 зв. том №3).

Проте, на адвокатський запит адвоката Іскоростенського Д.А. №25/10-1 від 25 жовтня 2016 року про надання інформації щодо документування ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , офомленого 16.01.1998 року Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві повідомлено, що відповідно до архівних обліків, ОСОБА_17 15.03.1983 року була документована паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_4 у зв`язку зі зміною прізвища. Паспортом громадянина України зазначена особа Солом`янським РВ ГУ ДМС України в місті Києві не документувалася. Відповідно до Книги обліку надходження бланків паспортів і видачі паспортів громадянам (інв. № 4810 ) в період з 25.11.1997 року по 24.02.1998 року бланк паспорта серії НОМЕР_3 до Залізничного РУ ГУ МВС України в місті Києві не надходив. (а.с. 180, 181, 182 том №2).

Приватний нотаріус Київського міського ноаріального округу Зубар Н.В. з приводу позовних вимог ОСОБА_1 пояснила, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 нею не посвідчувався, громадяни ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 до неї не звертались.

Приймаючи до уваги беззаперечні обставини, що ОСОБА_9 на час укладення 20.12.2003 року оспорюваного договору дарування спірної квартири вже була померлою, а дані про її особу на момент укладення цього ж договору було посвідчено паспортом, яким остання не документувалася, то, відповідно, зазначені позивачем підстави для позову, що цей договір було укладено без волевиявлення та внутрішньої волі одного його учасника - ОСОБА_9 , є достатніми підставами для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, незважаючи на те, що волевиявлення другого учасника цього ж договору та власника майна, що було предметом дарування - ОСОБА_8 - не оспорюється.

При вирішенні цих позовних вимог ОСОБА_1 суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_3 та його представника про те, що ОСОБА_7 не була власником квартири АДРЕСА_1 , а відтак позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем цього нерухомого майна.

Так, за даними довідки Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори вих.№2746/02-14 від 15.06.2016 року, Дев`ята Київська державна нотаріальна контора повідомляла компетентним органам, що в нотаріальній конторі заведена спадкова справа №426/2016 після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 . Заяву про прийняття спадщини подав спадкоємець за заповітом, ОСОБА_1 (а.с.16 том №1).

Судом також встановлено, що Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №1120 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_8 за заявою ОСОБА_7 від 08.11.2007 року №2368, якою ОСОБА_7 заявила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її рідна сестра ОСОБА_8 , що мешкала по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , спадкове майно після її смерті приймає. Необхідні документи будуть подані додатково. Фактом прийняття спадщини є подання цієї заяви у встановлений законом шестимісячний термін про прийняття спадщини (а.с. 36 зв. - 37 том №4).

За даними спадкової справи №1120, відкритої до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_8 судом також встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 : проживала і була зареєстрована ОСОБА_8 , з 15.10.1956 року по день смерті, виписана 30.10.2007 року. Станом на 03.11.2007 року в квартирі ніхто не зареєстрований; проживала і була зареєстрована ОСОБА_9 з 12.06.1962 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , знята з реєстрації 07.06.1996 року. (а.с. 42 , 42 зв. том №4).

Крім того, зазначена спадкова справа містить довідку, видану Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою від 08.11.2007 року за вих. №5113 в компетентні органи, про те, що в нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка мешкала по день смерті в АДРЕСА_1 , спадкове майно складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , Ѕ частину якої ОСОБА_8 фактично прийняла після смерті своєї дочки - ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 . При видачі свідоцтва про право власності на житло не були визначені частки у квартирі, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , просили внести в свідоцтво про право власності на житло, видане Київським електротехнічним заводом «Транссигнал» 27.12.1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 27.12.1993 року №128, відомості, що вказана квартира приватизована в рівних долях. Відомості необхідні для оформлення спадкової справи, відповідь просили видати ОСОБА_7 (а.с. 49 зв. том №4).

Також Дев`ята Київська державна нотаріальна контора 08.11.2007 року за вих. №5115 просила Київське міське бюро технічної інвентаризації видати довідку-характеристику або витяг з реєстру прав власності на квартиру, що в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості, необхідні для оформлення спадкової справи, просили видати ОСОБА_7 (а.с.50 том №4).

Відповідно до правил статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Правилами статті 1270 ЦК України встановлено строки для прийняття спадщини, відповідно яких, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, судом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_7 у встановлений законом строк, а саме 08.11.2007 року, заявила про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, зі змісту заповіту ОСОБА_7 , зробленого 10.05.2016 року на користь ОСОБА_1 , встановлено, що заповідач на момент оформлення заповіту була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , а посвідчувався заповіт приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. на прохання заповідача за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про те що остання успадкувала та фактично володіла і користувалася спадковим майном ОСОБА_8 , яким була квартира АДРЕСА_1 , а також розпорядилася цим же майном на користь ОСОБА_1 , склавши заповіт.

В свою чергу, спадкоємець ОСОБА_1 у встановлений законом строк, а саме 08.06.2016 року заявив про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 успадкував цю ж квартиру після смерті ОСОБА_7 , а відтак, оспорюваний позивачем ОСОБА_1 договір дарування цієї ж квартири від 20.12.2003 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2003 року за №4321, порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 , відповідно останній в законний спосіб скористався своїм правом на його оспорювання в установленому законом порядку.

Що ж стосується частини позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 24.05.2016 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., з тих підстав, що продавець ОСОБА_2 розпорядився майном, яке було набуте ним у власність на підставі договору дарування квартири, на вчинення якого не було волевиявлення співвласника ОСОБА_9 тому, як остання на час укладення договору дарування вже померла, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до правил статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», містить роз`яснення з приводу того, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Оскільки оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу був вчинений після договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 20 грудня 2003 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - дарувальниками, та ОСОБА_2 - обдарованим, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №4321, який визнається судом недійсним, то з огляду на наведені положення ст.216 ЦК України та змісту пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 24.05.2016 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При вирішенні заявленого спору, суд також вважає за необхідне відмітити, що позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві адресу спадкового майна, що є предметом спору,а саме квартири АДРЕСА_1 та в будинку АДРЕСА_1 , а за даними довідки про показники об`єкта нерухомого майна виданої 08.06.2016 року КВ-2016 №23022 Київським міським бюро технічної інвентаризації, адреса яка зазначена в свідоцтві про право власності на житло, як АДРЕСА_1 і адреса, яка зазначена в технічному паспорті АДРЕСА_1 відносяться до одного об`єкту нерухомого майна. Згідно інвентаризаційної справи адреса будинку АДРЕСА_1 (а.с.17 том №1).

Проте, приймаючи до уваги, що позивач в позовних вимогах вказував адресу нерухомого майна з приводу якого заявлено спір - АДРЕСА_1 , а Київським міським бюро технічної інвентаризації видано довідку, що ця адреса і адреса - АДРЕСА_1 стосується одного об`єктв нерухомого майна, то на думку суду в рішенні суду буде правильним вказати адресу об`єкта нерухомого майна, що бюула предметом спору - АДРЕСА_1 .

Відповідно правил ст.141 ЦПК України, у зв`язку із висновками суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним оспорюваного договору дарування квартири і відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн; з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. Понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати у виді сплаченого судового збору, у зв`язку з відмовою в задоволенні заявлених ним зустрічних позовних вимог, відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведенного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 59, 76-82, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 351, 352, 354, 355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІII ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), суд -

вирішив :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрилов Костянтин Юрійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Наталія Володимирівна, Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання договорів дарування, купівлі-продажу квартири недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 20.12.2003 року, укладений між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Наталією Володимирівною, 20.12.2003 року за реєстровим №4321, що зареєстрований 24.05.2016 року в електронному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна : 00.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Решту позовних вимог ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за зустрічним позовом про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк