ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1617/17

Головуючий у першій інстанції - Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/82/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач Новгород-Сіверська міська рада

треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області у складі судді Іващенка А.І. від 05 жовтня 2018 року, місце ухвалення м.Новгород-Сіверський, дата складання повного тексту рішення 09 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на самочинне будівництво, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на самочинне будівництво, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок площею 53 кв.м, прибудову до будинку площею 33,2 кв.м, веранду площею 13,1 кв.м, сарай площею 47,6 кв.м, баню площею 16,6 кв.м, літню кухню площею 23,5 кв.м, веранду "Е-1" площею 4,1 кв.м, погріб площею 13,2 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтовування вимог заявленого позову ОСОБА_2 вказував, що 06.07.1978 року між ним та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, який мав 9,8 кв.м жилої площі та був розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. Позивач зазначав, що на вказаній земельній ділянці розміром 910 кв.м протягом 1979 - 1981 років він самочинно добудував будинок загальною площею 53 кв.м, прибудову до будинку площею 33,2 кв.м, веранду 13,1 кв.м, сарай 47,6 кв.м, баню 11.6 кв.м, літню кухню 23,5 кв.м, веранду ''Е-1'' 4 кв.м, погріб 13.2 кв.м. У позові ОСОБА_2 стверджував, що під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а також не були порушені права інших осіб. Рішенням дев'ятої сесії Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 02.06.2016 року №144 ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для оформлення права власності на земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності. В подальшому технічну документацію було виготовлено, ОСОБА_2 передано безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1. З посиланням на статтю 375, ч.5 статті 376 ЦК України позивач просив визнати за ним право власності на самочинне будівництво.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05.10.2018 року задоволено вимоги позовної заяви ОСОБА_2 до Новгород-Сіверської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 53 кв.м, прибудову до будинку площею 33,2 кв.м, веранду площею 13,1 кв.м, сарай площею 47,6 кв.м, баню площею 16,6 кв.м, літню кухню площею 23,5 кв.м, веранду "Е-1" площею 4.1 кв.м, погріб площею 13,2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05.10.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його висновки не узгоджуються із фактичними обставинами справи, при цьому суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, а також висновки суду не відповідають нормам процесуального та матеріального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_4 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що визнання судом права власності за позивачем на спірний будинок не порушує її права. При цьому ОСОБА_4 стверджує, що спірний будинок є їх з позивачем сумісною власністю, оскільки його було побудовано під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, і в разі набрання законної сили оскаржуваним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 буде позбавлена можливості визнання за собою права власності на частку спірного будинку та господарських будівель в іншому процесі, незважаючи на те, що приймала участь у їх будівництві. Доводи апеляційної скарги вказують, що спірний будинок з надвірними будівлями було збудовано у період з 1982 року по 03.03.2016 року, під час її перебування із позивачем у зареєстрованому шлюбі, проте, вказані обставини судом першої інстанції необгрунтовано не взято до уваги при розгляді даного спору по суті. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_4 звертає увагу на ті обставини, що Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки відсутній спір між Новгород-Сіверською міською радою та позивачем. При цьому ОСОБА_4 вважає, що з даним позовом ОСОБА_2 мав звернутися до неї, як до особи, яка приймала участь у будівництві об'єктів нерухомого майна. Доводи апеляційної скарги зазначають, що визнанням права власності на будинок та господарські споруди лише за позивачем її права, як особи, що приймала участь у будівництві будинку, порушуються, що є підставою для відмови у задоволенні позову згідно ч.5 статті 376 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 05.10.2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду третя особа ОСОБА_4 та її представник адвокат Костюченко В.К. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 05.10.2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області Дяченко Р.М. у вирішенні даного спору поклалась на розсуд суду.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.123,124,125), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 06.07.1978 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, який мав 9,8 кв.м жилої площі та був розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м (а.с.3).

Рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 02.06. 2016 року №144 ''Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права власності'', надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права власності на земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності, які раніше були надані у користування в межах м.Новгород-Сіверський, ОСОБА_2 орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 13.09.2017 року №441 ''Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність'', затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для оформлення права власності на земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності, які раніше були надані у користування в межах м. Новгород-Сіверський, ОСОБА_2 загальною площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.40), дата формування: 26.09.2017 року, власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_2

Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 22.07.2016 року (а.с.37), по АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає ОСОБА_2 в будинку, який згідно довідки №270 від 18.03.2016 року Блистівської сільської ради перевіз із с.Слобідка і побудував за вищевказаною адресою в 1979 році, де проживає по теперішній час.

Згідно технічного паспорту інвентарний номер 1387 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4-5), у технічній характеристиці будівель та споруд зазначено: житловий будинок, рік забудови 1985, загальною площею 53 кв.м, прибудову до будинку площею 33,2 кв.м, веренду площею 19.1 кв.м, сарай площею 47.6 кв.м, баню площею 11.6 кв.м, літню кухню площею 23,5 кв.м, веранду ''Е-1'' площею 4,1 кв.м, погріб площею 13,2 кв.м.

Як вбачається із висновку №109/2017 експертного дослідження від 15.12.2017 року ПП ''Оцінка і Право'' (а.с.41-44), за результатами проведення технічного обстеження будівельних конструкцій одноповерхового житлового будинку літ.''А'', прибудови літ.''А-1'', веранди літ. ''а-1'', що розташовані по АДРЕСА_1, встановлено їх відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації будівель-можливість їх експлуатації. Господарські будівлі-сарай літ. ''Б-1'', баня літ. ''В-1'', літня кухня літ. ''л.к.-1'' з верандою літ. ''в-1'', погріб літ. ''п/г-1'' розташовані відповідно до ДБН 360-92** та ДБН В.2-15-2005 з дотриманням санітарних і протипожежних вимог.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, дата формування: 17.05.2016 року, реєстраційний номер актового запису 8 (а.с.30), 15.05.1982 року виконавчим комітетом Шептаківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (прізвище до державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_4).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 03.03.2016 року (а.с.29), розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 15.05.1982 року виконавчим комітетом Шептаківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.10.2018 року, задовольняючи вимоги заявленого позову про визнання права власності на самочинне будівництво, суд першої інстанції виходив із положень статей 316, 317, 328; ч.1,ч.5 статті 376, статті 392 ЦК України. При цьому суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивач є володільцем (користувачем) земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, при цьому у відповідності з її цільовим призначенням, самочинно збудовані об'єкти нерухомості у розумінні статті 376 ЦК України не порушують прав інших осіб, про що свідчить позиція відповідача, за відсутності доказів істотних порушень будівельних норм і правил. Також у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 05.10.2018 року вказано, що в судовому засіданні встановлено, що спірний будинок згідно даних технічного паспорту №1387, складеного у 2013 році, містить відомості про те, що роком забудови є 1985 рік, тобто, під час перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_4, і даний документ будь-яких сумнівів у суду не викликає, а тому згідно вимог частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, і за даних обставин визнання права власності за позивачем на спірний будинок права інших осіб не порушує.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог заявленого позову про визнання права власності на самочинне будівництво не узгоджується із фактичними обставинами даної справи та нормами матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 13.09. 2017 року № 441 ''Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність'', затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для оформлення права власності на земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності, які раніше були надані у користування в межах м. Новгород-Сіверський, ОСОБА_2 загальною площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що наявність спірних об'єктів нерухомості на зазначеній земельній ділянці підтверджується технічним паспортом, відповідність самочинно збудованих об'єктів будівельним нормам та вимогам щодо безпечної експлуатації підтверджується висновком експертного дослідження №109/2017 від 15.12.2017 року.

За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що визнання права власності на самочинне будівництво за позивачем не порушує права інших осіб, і до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 статті 376 ЦК України, згідно з якою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано за власником земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти самочинно збудованого нерухомого майна, якщо це не порушує права інших осіб.

Також у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 05.10.2018 року вказано, що в судовому засіданні встановлено, що спірний будинок згідно даних технічного паспорту №1387, складеного у 2013 році, містить відомості про те, що роком забудови є 1985 рік, тобто, під час перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з третьою особою ОСОБА_4, і даний документ будь-яких сумнівів у суду не викликає, а тому згідно вимог частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, і за даних обставин визнання права власності за позивачем на спірний будинок права інших осіб не порушує.

Таким чином, стосовно пояснень третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні суду першої інстанції відносно того, що визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво порушує її права, як особи, яка приймала участь у будівництві даного нерухомого майна, суд першої інстанції прийшов до висновку, що права ОСОБА_4 в даному випадку не порушуються. Мотивуючи вказаний висновок, суд першої інстанції послався на ч.3 статті 368 ЦК України, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із вказаної норми права, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що визнання права власності за позивачем на спірний будинок права інших осіб не порушує.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про те, що визнання за позивачем права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна не порушує права третьої особи ОСОБА_4, оскільки вона не позбавлена права в подальшому здійснити поділ будинку та господарських будівель, право власності на які визнано за позивачем рішенням суду, не узгоджується із нормами закону. А саме, із приписами статті 18 ЦПК України, яка регламентує обов'язковість судових рішень.

При цьому з посиланням на ч.6 статті 376 ЦК України ОСОБА_4 в доводах апеляційної скарги стверджує, що в разі набрання законної сили оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, вона буде позбавлена можливості визнання за нею права власності на частку спірного будинку та господарських будівель в іншому судовому процесі, незважаючи на те, що вона приймала участь в їх будівництві.

Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновку суду першої інстанції відносно того, що визнання права власності за позивачем на спірний будинок, який було збудовано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час перебування у зареєстрованому шлюбі, не порушує права ОСОБА_4

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції без додержання вимог норм процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За приписами ч.2 статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Таким чином, позивач визначається із колом осіб, які є відповідачами у справі.

У даній справі суд першої інстанції, встановивши, що спірне майно побудовано позивачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_4 під час перебування у зареєстрованому шлюбі та вказавши в оскаржуваному рішенні, що дане майно є їх спільною сумісною власністю, розглянув справу за позовом ОСОБА_2 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що в даному випадку має місце пред'явлення позову до неналежного відповідача - Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, яка не має відношення до будівництва спірних об'єктів нерухомості і не є власником земельної ділянки, на якій дані об'єкти розташовані. При цьому ОСОБА_4 залучена судом першої інстанції до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.23).

Відповідно до приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За даних обставин, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У даній справі, суд першої інстанції, встановивши, що позивач здійснив самочинне будівництво, норм права, які регламентують спірні правовідносини, не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво на підставі ч.5 статті 376 ЦК України. При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що ОСОБА_2, здійснивши самочинне будівництво, до відповідних компетентних державних органів не звертався, що свідчить про відсутність спору про право між позивачем і Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області. В даному випадку Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивача. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції визнав за позивачем право власності на самочинне будівництво за відсутності між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем Новгород-Сіверською міською радою Чернігівської області спору про порушене, невизнане або оспорюване право.

Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце пред'явлення позову до неналежного відповідача - Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05.10.2018 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Вирішуючи питання в порядку статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 2 911 грн. 71 коп. за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому апеляційний суд виходить із тих обставин, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16.01.2019 року третій особі ОСОБА_4 було відстрочено сплату судового збору у вказаному розмірі за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 05.10.2018 року у даній справі до ухвалення судового рішення у справі (а.с.106-107). А позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях відповідно до п.10 ч.1 статті 5 Закону України ''Про судовий збір'' (а.с.12).

Керуючись статтею 376 ЦК України, статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1,ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на самочинне будівництво, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 19.02.2019 року.

Головуючий: Судді: