АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/272/19Головуючий по першій інстанції Пироженко В.Д.
Категорія: 311020000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

представник позивача -

адвокат Галіцька І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника комунального підприємства «Аеропорт Черкаси Черкаської обласної ради» - адвоката Весеньова Є.В. на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року (повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Аеропорт Черкаси» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з вказаним позовом.

В обґрунтування якого зазначив, що 10 листопада 2006 року він був прийнятий на роботу в КП «Аеропорт Черкаси Черкаської обласної ради» на посаду контролера контрольно-пропускного пункту №2, відповідно до наказу №90 о/с від 10.11.2006 року. Наказом №15 о/с від 07.02.2007 року позивач був переведений на посаду завідуючого перепусток. Наказом №47 о/с від 27.11.2013 року позивача було переведено на посаду охоронника.

23 березня 2015 року позивач звільнився за власним бажанням, відповідно до ст. 23 КЗпП України, про що було видано наказ №9 о/с від 20.03.2015 року та внесено відповідний запис в трудову книжку.

Вказує, що розрахунку з ним в день звільнення підприємством проведено не було. На момент звільнення заборгованість по виплаті заробітної плати складала 23461, 03 грн, що підтверджується Довідкою №47-01 від 12.03.2018 року виданою відповідачем.

У зв'язку із не проведенням з ним вчасного розрахунку, із КП «Аеропорт Черкаси» на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, що станом на момент пред'явлення позову становить 48050, 10 грн.

Також зазначає, що дії роботодавця щодо невиплати заробітної плати у період роботи на підприємстві, не проведення з ним розрахунків при звільненні, поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливило забезпечення нормального існування його та членів його сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психічного стану, а тому діями роботодавця йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 2000 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_5 просив суд стягнути з КП «Аеропорт Черкаси» заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 23461, 03 грн; стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48050, 10 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з КП «Аеропорт Черкаси» на користь ОСОБА_5 23461, 03 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку 48050, 10 грн та 2000 грн моральної шкоди, а всього 73511, 13 грн.

Стягнуто з КП «Аеропорт Черкаси» на користь держави судовий збір в розмірі 1762 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що з наданих до суду документів вбачається, що позивачеві нараховано, але не виплачено заробітну плату, що складає 23461,03 грн. Крім того, суд вважав обґрунтованими вимоги позивача і в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі КП «Аеропорт Черкаси», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, просило його скасувати.

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази про заборгованість із заробітної плати перед позивачем, а в довідці на яку посилається ОСОБА_5 лише зазначено про те, що підприємство заборгувало ОСОБА_5 певну суму, але не вказано, що саме заробітну плату.

Крім того, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку проведений на підставі довідки про посадовий оклад, а не середньоденного (годинного) заробітку.

Вказує, що позивач з 2015 року жодного разу не звертався до роботодавця за виплатою заборгованості із заробітної плати чи за будь-якими іншими виплатами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що в суді першої інстанції відповідачем не заперечувався розмір заборгованості по заробітній платі та розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки вказані відомості отримані позивачем із наданих КП «Аеропорт Черкаси ЧОР» довідок. При цьому, посадовий оклад вказаний у довідці виданої апелянтом відповідає встановленому розміру мінімальної заробітної плати.

Доводи відповідача про те, що законодавством встановлена відповідальність роботодавця тільки за наявності його вини вважає необґрунтованими, оскільки статтею 116 КЗпП України встановлено, що про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, в день звільнення розрахунку проведено не було, як і не було письмово повідомлено про належні до виплати суми.

Твердження відповідача про те, що роботодавець хотів та мав можливість виплатити працівникові грошові кошти в день звільнення, спростовується самим відповідачем, оскільки в судовому засіданні скаржник повідомив, що затримка у виплаті заробітної плати сталася у зв'язку із відсутністю коштів на підприємстві.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10 листопада 2006 року ОСОБА_5 прийнято на посаду контролера контрольно-пропускного пункту №2 КП «Аеропорт Черкаси» відповідно до наказу №90 о/с від 10.11.2006 року, що підтверджується записами Трудової книжки. Наказом №47 о/с від 27.11.2013 року позивача переведено на посаду охоронника.

23 березня 2015 року ОСОБА_5 звільнено з посади за власним бажанням відповідно до наказу №9 о/с від 20.03.2015 року, що також підтверджується записами у Трудовій книжці.

Відповідно до довідки КП «Аеропорт Черкаси ЧОР» № 47-01 від 12 березня 2018 року, зазначено, що станом на 12 березня 2018 року КП «Аеропорт Черкаси ЧОР» заборгувало ОСОБА_5 23461,03 грн.

Згідно довідки КП «Аеропорт Черкаси ЧОР» №113-01 від 07 травня 2018 року, вказано, що відповідно до штатного розпису підприємства на 2015 рік посадовий оклад ОСОБА_5 в січні 2015 року становив 1218 грн, в лютому 2015 року - 1218 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не звертався про виплату йому заробітної плати, а 23 березня 2015 року, у день звільнення, він не працював, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки законодавець саме на роботодавця покладає обов'язок проведення вчасного розрахунку з працівником при звільненні.

При цьому судом враховано, що у відповідності до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Посилання відповідача, що видана ним же довідка про те, що підприємство заборгувало ОСОБА_5 кошти в сумі 23461,03 грн. не є належним підтвердженням наявності у підприємства заборгованості перед позивачем саме із заробітної плати, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, а тому є очевидним, що саме про заборгованість по заробітній платі вказано у даній довідці. Протилежного відповідачем не доведено належними та допустимими доказами.

Крім того, у додаткових поясненнях на відзив на апеляційну скаргу, відповідач погодився з наявною заборгованістю по заробітній платі в розмірі 23 461,03 грн.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 з наступними змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема, відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

В поясненні на відзив представник відповідача КП «Аеропорт Черкаси» вказав, що грошові кошти за час затримки розрахунку повинні розраховуватися за період з 07.05.2018 року (дата звернення) по 16.10.2018 року (дата ухвалення рішення), тобто 112 роб. днів х 60,90 грн / за день = 6820,80 грн. При цьому, мотивує саме такий період розрахунку відсутністю вини роботодавця у не проведеному вчасно розрахунку при звільненні.

З огляду на наведене, відповідач фактично визнав, що середній заробіток позивача за два попередні місяці, які передували звільненню становив 1218 грн, а тому середньоденний заробіток позивача становить 60,90 грн.

Встановивши, що повний розрахунок відповідачем в день звільнення ОСОБА_5 проведено не було, суд першої інстанції, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, зокрема, за період з 23 березня 2015 року по 16 травня 2018 року (789 робочих днів) та правильно визначився із розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку (789 роб. днів х 60,90 грн = 48050,10 грн).

Таким чином, проведений судом розрахунок середнього заробітку узгоджується та відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

З урахуванням встановленого факту порушення прав позивача у сфері трудових відносин, зокрема щодо його права на своєчасне проведення розрахунку при звільненні та виплату належних при звільненні сум, факту завдання діями відповідача моральної шкоди позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, відповідно до статті 237-1 КЗпП України для стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 2000 грн, вважаючи таку суму достатньою для компенсації моральних страждань останнього.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 N 13 зазначив про те, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Проте судом в резолютивній частині судового рішення не вказано, що стягнута на користь позивача сума без утримання податків, обов'язкових платежів та зборів.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5, стягнувши на його користь з КП «Аеропорт Черкаси ЧОР» заборгованість по виплаті заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду, однак судом стягнуто заробітну плату та середній заробіток за весь час затримки розрахунку без утримання податку й інших обов'язкових платежів, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду в зазначеній частині до зміни.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну представника комунального підприємства «Аеропорт Черкаси Черкаської обласної ради» - адвоката Весеньова Є.В. - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення після слів: «заборгованість по заробітній платі в сумі 23461, 03 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 48050,10 грн» наступним: «з наступним утриманням податків, обов'язкових платежів та зборів».

В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Судді: