ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №579/968/17

Номер провадження 22-ц/816/1159/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2018 року в складі судді Буток Т.А., ухваленого у м. Конотопі,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Кролевецька міська рада, який в подальшому уточнила, про знесення самочинного будівництва.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що відповідач в порушення вимог статей 29, 30, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не зверталась до місцевих органів влади за отриманням містобудівних умов та обмежень щодо об'єкта будівництва під час реконструкції належної їй частини житлового будинку по АДРЕСА_1. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 квітня 2014 року за № 201 по характеру і видам проведених робіт фактично відповідачем виконані будівельні роботи на частині, яка їй належить, що відповідають роботам з нового будівництва, відтак вважав, що відповідачем виконується будівництво окремої частини будинку. Крім того, рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 27 січня 2015 року також встановлено, що внаслідок дій відповідача щодо будівництва будинку пошкоджена належна ОСОБА_3 частина будинку, тобто, порушені його права, як власника цього житла.

Посилаючись на те, що відповідач, яка здійснила самочинне будівництво, не приводить даний об'єкт у відповідність до вимог чинного законодавства, тому цей об'єкт підлягає знесенню за її рахунок, у зв'язку з чим позивач на підставі статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» просив суд зобов'язати відповідача знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2018 року позовні вимоги Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної архітектурно-будівельної інспекції України 1600 грн судового збору.

Вказане рішення суду відповідач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і закрити провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 161/14920/16-а та від 21 листопада 2018 року у справі № 826/12372/17 про те, що категорія аналогічних справ як та, що переглядається, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, відповідач наголосила на тому, що в матеріалах справи відсутні докази щодо істотного порушення нею будівельних норм і правил, що суперечили б суспільним інтересам або порушували б права інших осіб. Зокрема, рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 27 січня 2015 року, як вона вважає, встановлено, що пошкодження в частині будинку, що належить ОСОБА_3, мають місце саме внаслідок відокремлення і розібрання належної їй частини будинку, а не через самочинне будівництво, тому твердження позивача з цього приводу, на її думку, є безпідставними.

Від інших учасників справи в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, Державна архітектурно-будівельна інспекція України посилалась на те, що 15 квітня 2016 року була проведена позапланова перевірка дотримання відповідачем вимог містобудівного законодавства щодо об'єкта будівництва під час реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1, за результатами якої був складений акт, в якому зазначено, що відповідач змінила конфігурацію житлової частини свого будинку, внаслідок чого по характеру і видам проведених робіт фактично виконані будівельні роботи з нового будівництва, тобто, в зареєстрованій декларації про початок будівельних робіт зазначено недостовірні дані, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також позивач направив на адресу відповідача припис, яким зобов'язав останню усунути виявлені внаслідок перевірки порушення до 15 серпня 2016 року (т. 1, а.с. 9-10, 11, 12, 13).

У зв'язку з тим, що відповідач не виконала вимоги припису від 15 квітня 2016 року в установлений строк Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулась до суду першої інстанції з відповідним позовом.

В подальшому, позивач уточнив позовні вимоги, вказавши, що відповідач не приводить частину будинку у відповідність до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим той є об'єктом самочинного будівництва, а також на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача порушені права третьої особи ОСОБА_3, як співвласника цього житлового будинку, тому, на думку позивача, цей об'єкт підлягає знесенню за рахунок відповідача.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що здійснене відповідачем будівництво порушує права інших осіб, зокрема, третьої особи ОСОБА_3 Крім того, суд розцінив невиконання відповідачем попереднього рішення суду щодо вчинення певних дій як відмову від проведення перебудови відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, тому дійшов висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас, за приписами пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року за № 687-ХІV для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 за № 553 та Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року за № 294, Держархбудінспекція здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Держархбудінспекція є суб'єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції, а тому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю Держархбудінспекції, які виникають під час реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Зі змісту частини 4 статті 5 КАС України вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи в чітко визначених законами України випадках.

За змістом статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, виявлення факту самочинного будівництва об'єкта.

Згідно із частиною 1 статті 38 вказаного Закону у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Аналіз змісту ч. 1 ст. 38 та п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави дійти висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об'єкта. Цей припис є обов'язковою передумовою для можливості контролюючого органа на звернення до суду на підставі ч. 1 ст.38 вказаного Закону у зв'язку з його невиконанням. І, враховуючи положення ч. 4 ст. 5 КАС України, такий позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Дії органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснюються ним як суб'єктом владних повноважень послідовно в чітко визначеному порядку. Зокрема, такий орган, що наділений контролюючими функціями, видає припис, який є обов'язковим до виконання і може бути оскаржений до суду. Оскільки дії щодо видання припису є публічно-правовими, то і подальше звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру й повинно розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил.

Таким чином, на думку колегії суддів, спори, які виникають за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій є публічно-правовими.

Вказаного висновку щодо застосування відповідних норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 161/14920/16-а та від 21 листопада 2018 року у справі № 826/12372/17, які відповідно до частини 3 статті 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 161/14920/16-а дійшла висновку, що спір, який є і предметом даного розгляду, не пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування. Справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Як вбачається з матеріалів справи та із змісту позовної заяви, позивач Державна архітектурно-будівельна інспекція України, як контролюючий орган, на підставі ч.ч. 1, 2 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» звернулась до суду з позовом про знесення самочинного будівництва.

З огляду на вказане, на думку колегії суддів, спір виник за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, тому є публічно-правовим.

Відповідно до частин 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, подана позивачем в порядку цивільного судочинства позовна заява про знесення самочинного будівництва не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, оскільки має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, тому позивач має право звернутися до адміністративного суду із відповідною позовною заявою в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене, тобто обставини того, що подана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, однак, вона була розглянута судом з порушенням вказаного порядку, тому рішення суду у даній справі необхідно скасувати, а провадження - закрити з підстав, передбачених ч.1 ст.377 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2400 грн.

Керуючись ст.ст. 255 ч. 1 п. 1; 374 ч. 1 п. 4; 377; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2018 року в даній справі скасувати.

Провадження в цивільній справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Кролевецька міська рада, про знесення самочинного будівництва - закрити.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2400 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко