Справа № 486/277/19
Провадження № 2/486/262/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Полуєвій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу №486/277/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа Кредитна спілка «Юж-кредит», про виключення записів про обтяження,

без участі учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Южноукраїнського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області) про виключення запису про обтяження.

Позовні вимоги мотивують тим, що в січні 2019 року ОСОБА_1 , вирішивши розпорядитися своїм майном (житловим будинком в м.Первомайськ Миколаївської області), дізналася від нотаріуса про те, що в державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься обтяження арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції від 23.07.2007 року. Дане обтяження було накладено в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №2-821, виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргу на користь Кредитної спілки «Юж-кредит». Посилаючись на те, що заборгованість була погашена в повному обсязі, про наявність виконавчого провадження та накладення арешту було невідомо, обтяження порушує їх право власності, а також на те, що у відповідача відсутні законні підстави для арешту майна.

Просили зобов`язати Южноукраїнський ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження №5375516 та №5375793, зареєстровані 26.07.2007 року на підставі постанови ВДВС Южноукраїнського МУЮ від 23.07.2007 року без номеру.

Ухвалою суду від 12.02.2019 року через невідповідність визначеного у позовній заяві статусу осіб вимогам ст.42 ЦПК України та виду провадження було змінено процесуальний статус Кредитної спілки «Юж-кредит» із заінтересованої особи на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, судом належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Представник позивачів ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги згідно заяви та пояснень, наданих у підготовчому судовому засіданні, підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 . в судове засідання не з`явилась, згідно відзиву на позовну заяву вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки при поверненні виконавчого документа стягувачу у державного виконавця були відсутні законні підстави для скасування арешту, просить розглянути позовну заяву на розсуд суду.

Представник третьої особи Кредитної спілки «Юж-кредит» в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 липня 2004 року було стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Кредитної спілки «Юж-кредит» заборгованість за договором позики та поруки в сумі 3739,44 грн. На підставі рішення суду були видані виконавчі листи №2-821/2004 відносно кожного боржника. Згідно виписки з бази ВП-спецпідрозділ Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 на користь КС «Юж-кредит» виконавче провадження було відкрито 19.10.2006 року, відносно ОСОБА_1 23.10.2006 року.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31.01.2019 року за ОСОБА_2 не зареєстровано право власності на жодне нерухоме майно /а.с.14/, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою /а.с.10-12/, а також квартиру АДРЕСА_2 . Правовстановлюючих документів на житловий будинок, земельну ділянку та квартиру суду не надано.

Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 31.01.2019 року постановою відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції від 23.07.2007 року без номеру накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 /а.с.13/ та ОСОБА_2 /а.с.14/.

Виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_1 , як вбачається із відповіді Южноукраїнського міського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 08.01.2019 року, повернутий стягувачу, про що винесена постанова 30.06.2009 року. Оригінали виконавчих проваджень передано до архіву та знищено, відповідно до порядку роботи із документами в органах державної виконавчої служби. Згідно даних ВП-спецпідрозділ Автоматизованої системи виконавчих проваджень підставою повернення виконавчого документу стягувачу було встановлення не проживання боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі та відсутність майна /а.с.86/.

Листом від 26.12.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність у державного виконавця правових підстав для зняття обтяження №5375516 від 23.07.2007 року.

Позивачами та їх представником не надано жодної інформації стосовно дій позивача ОСОБА_2 , звернення до державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з майна, направлення запиту тощо. У позовній заяві та доданих до неї документах відсутня інформація щодо будь-яких дій ОСОБА_2 , окрім ствердження про повну сплату боргу за межами виконавчого провадження. Згідно даних ВП-спецпідрозділ Автоматизованої системи виконавчих проваджень, наданих представником відповідача, підставою повернення виконавчого документу стягувачу було встановлення непроживання боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі та відсутність майна /а.с.88/.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує наслідки завершення виконавчого провадження (в редакції, чинній на дату винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у 2009 році), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст.40 цього Закону, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника або неможливості встановити місцезнаходження боржника (п.2, п.5 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження) арешт майна не скасовується, стягувач не позбавлений можливості повторно звернути виконавчий документ до виконання.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Велика Палата Верховного Суду постановою від 22.08.2018 року №658/715/16-ц роз`яснила питання щодо належного способу захисту прав на стадії виконання судового рішення. Так, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, що позивачі по суті є боржниками у виконавчому провадженні, на них не поширюються вимоги ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», для сторін виконавчого провадження передбачений порядок оскарження дій виконавця, а отже ними обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав.

У позовній заяві позивачі посилаються на те, що арешт майна порушує та обмежує їх право власності.

Відповідно до ч 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31.01.2019 року за ОСОБА_2 не зареєстровано право власності на жодне нерухоме майно /а.с.14/, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою /а.с.10-12/, а також квартиру АДРЕСА_2 . Правовстановлюючих документів на житловий будинок, земельну ділянку та квартиру суду не надано.

Разом з тим, за оновленими даними станом на 12.03.2019 року згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно ні за ОСОБА_1 , ні за ОСОБА_2 не зареєстровано права власності на жодний об`єкт нерухомого майна /а.с.87, 91/.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, зернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Проте позивачами не надано жодного доказу того, що порушено, оспорено або невизнано їх право на володіння, користування та розпорядження майном.

Верховний Суд у постанові №335/12353/17 від 15.05.2019 року визначив склад учасників у справах про зняття обтяжень у вигляді арешту з майна. Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Отже, позивачами невірно визначено коло осіб, які мають відповідати за порушення їх прав, а відтак позов пред`явлено до неналежного відповідача. клопотань про заміну відповідача протягом всього часу розгляду справи не надходило.

На підставі викладеного, враховуючи пред`явлення позову до неналежного відповідача, невірно обраного способу захисту, ненадання доказів порушення свого права, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в позові до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа Кредитна спілка «Юж-кредит», про виключення записів про обтяження, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова