Ухвала

25 січня 2019 року

м. Київ

справа № 466/9001/15-ц

провадження № 61-1006ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, Львівське комунальне підприємство «Янів-405», про відшкодування вартості відновлювального ремонту,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості відновлювального ремонту у розмірі 50 250 грн та стягнення з ОСОБА_2 вартості складеного висновку експертного будівельно-технічного дослідження у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого

2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року скасовано.

Позов ОСОБА_4 про відшкодування вартості відновлювального ремонту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 50 250 грн,

що становить вартість відновлювального ремонту приміщень мезоніну

під літерами АДРЕСА_1 внаслідок демонтажу поза рішенням суду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1 600 грн за складення висновку експертного будівельно-технічного дослідження.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, в якій заявник просить постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають

касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для

працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 51 850 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Заявник вказав, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому він вбачає підстави для відкриття касаційного провадження. Верховний Суд, дослідивши доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення, з такими твердженнями заявника не погоджується і вважає їх безпідставними.

Випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Львівський апеляційний суд у постанові від 22 листопада 2018 року помилково вказав про наявність права на її оскарження у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, Львівське комунальне підприємство «Янів-405», про відшкодування вартості відновлювального ремонту - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. В. Синельников