Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 520/540/15-ц

провадження № 61-13166св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Київська районна адміністрація Одеської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року у складі судді Огренич І. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 січня

2017 року у складі колегії суддів: Калараша А. А., Заїкіна А. П., Гайворонського С. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - Київська РА Одеської міської ради) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про приведення об`єкту до попереднього стану.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації та без необхідного дозволу провів самовільну реконструкція квартири АДРЕСА_1 , що є порушенням статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Розпорядження Київської РА Одеської області від 14 жовтня 2014 року № 571 про приведення вказаної квартири до попереднього стану ОСОБА_1 , станом на день звернення до суду із цим позовом, не виконано.

Ураховуючи викладене, Київська РА Одеської міської ради просила суд зобов`язати ОСОБА_1 привести квартиру АДРЕСА_1 , до попереднього стану, відповідно до технічного паспорту комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» (далі - ПП «БТІ») Одеської міської ради, шляхом знесення прибудови у вигляді балкону до вказаної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позову Київської РА Одеської міської ради відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач суд не надав

будь-яких доказів про те, що реконструкція балкону у квартирі АДРЕСА_1 не відповідає вимогам діючих санітарних та будівельних норм і правил, або порушує права та інтереси інших власників квартир у багатоквартирному будинку.Крім того, знесення об`єкта самочинного будівництва, як крайньої міри, можливе, зокрема, за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, здійснити неможливо, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу Київської РА Одеської міської ради відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що у справі була проведена судова оціночно-будівельна експертиза, за висновками якої приведення балкону до попереднього стану шляхом його знесення неможливо. Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Київська РА Одеської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що дії ОСОБА_1 з реконструкції квартири проводилися з порушенням норм, встановлених «Положенням про порядок реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень в м. Одесі», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17 квітня 2001 року. Докази того, що ОСОБА_1 звертався до відповідних органів з метою реєстрації початку будівельних робіт, отримання дозволів та вводу в експлуатацію самочинно реконструйованої квартири відповідач не надав. Таким чином, відповідачем здійснено самовільну реконструкцію шляхом здійснення прибудови балкону зі збільшенням площі квартири.

Розпорядженням Київської РА Одеської міської ради від 14 жовтня

2014 року № 571 зобов`язано ОСОБА_1 привести реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , у відповідність до технічного паспорту, виготовленого КП «БТІ» Одеської міської ради шляхом демонтажу добудованого приміщення. Зазначене розпорядження не оскаржене, є чинним та обов`язковим для виконання відповідачем у справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Київської РА Одеської міської ради.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року справу за позовом Київської РА Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про приведення об`єкту до попереднього стану призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передану судді-доповідачу Хопті С. Ф.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

№ запису про право власності 3079142 (а. с. 15-16).

Згідно із технічним паспортом, виготовленого КП «БТІ» Одеської міської ради у 2013 році квартира

АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв. м, житлова площа -

26,2 кв. м, складається з жилої кімнати площею 26,2 кв. м, кухні площею 17,0 кв. м, вбиральні площею 3,2 кв. м, коридору площею 3,5 кв. м та розташована на мансардовому поверсі триповерхового будинку.

Комісією у складі представників відділу благоустрій території Київської РА Одеської міської ради, сектору архітектури Київського району управління архітектури та містобудування, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області з виїздом на місце, встановлено, що ОСОБА_1 проводяться роботи з реконструкції квартири, шляхом розширення площі за рахунок балкону за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом перевірки, складеним цією комісією 06 травня 2014 року.

Розпорядженням Київської РА Одеської міської ради від 14 жовтня

2014 року № 571 ОСОБА_1 було зобов`язано привести самочинно реконструйовану квартиру у відповідність до технічного паспорту, виданого КП «БТІ» Одеської міської ради, шляхом демонтажу прибудованого приміщення у десятиденний термін (а. с. 17).

Матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_1 вимог розпорядження Київської РА Одеської міської ради .

10 липня 2014 року стосовно ОСОБА_1 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було прийнято постанову № 332 «Про адміністративне правопорушення», у якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 виконуються будівельні роботи з реконструкції квартири № 4 на мансардному поверсі з прибудовою до неї балконів та визнано ОСОБА_1 винним за частиною сьомою статті 96 КУпАП і накладено на останнього штраф у розмірі 8 500 грн, яка була скасована постановою Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2015 року (а. с. 40).

Судом першої інстанції за клопотанням відповідача ОСОБА_1 була проведена судова будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи, проведеної приватним підприємством «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. С. С. Скибінського» від 25 липня 2016 року № 117/2016 за результатами візуально-інструментального огляду експертом було встановлено, що приведення квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, згідно технічного паспорту, виготовленого КП «БТІ» Одеської міської ради станом на 2013 рік, шляхом знесення добудованого балкону без нанесення шкоди будівлі, а також збереження будівлі після знесення добудованого балкону в належному технічному стані, відповідному діючим будівельним, протипожежним, санітарно-технічним та іншими нормам, неможливо. При проведенні робіт з демонтажу добудованого балкону і відновленню несучих конструкцій можливе виникнення дефектів і пошкоджень у поруч розташованих квартирах. Реконструкція квартири АДРЕСА_1 відповідає Державним будівельним нормам, отже можливе збереження існуючої вказаної реконструкції без приведення її до попереднього стану (а. с. 121-130).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга Київської РА Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суд першої та апеляційної інстанцій розглянув справу за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України 2004 року як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України 2004 року).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Київська РА Одеської міської ради відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону № 2780-ХІІ державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Спірні правовідносини у цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Отже, спір у цій справі є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту переобладнання приміщення та усунення таких порушень шляхом приведення жилого приміщення у попередній стан. Отже, справа за позовом такого суб`єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 11 квітня 2018 року у справі

№ 161/14920/16-а (К/9901/3649/17) (провадження № 11-251апп18),

від 30 травня 2018 року у справі № 464/5495/13-ц (провадження

№ 14-92цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційнускаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про приведення об`єкту до попереднього стану закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович