У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

09.07.2019 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду

Вінницької області Шепель К.А.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до начальника слідчого відділення Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницької області Олексюка Володимира Васильовича, Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницької області, Головного управління Національної поліції України у Вінницької області, Держави Україна в особі Державної казанчейської служби України про відшкодування шкоди, -

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 1 липня 2019 року звернувся до суду з цим позовом, в якому просив :

- визнати порушення відповідачами з поліції статей 19, 25 Закону України "Про звернення громадян";

- визнати неможливість оскарження тяганини з боку відповідачів з поліції та їх відповіді на скарги позивача в порядку вимог статті 303 КПК України у зв`язку з не охоплюванням цією статтею таких скарг-вимог;

- визнати, що скарга позивача на тяганину в досудовому розслідувані підтверджена Жмеринською місцевою прокуратурою;

- визнати, що відповідь начальника слідчого відділення Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницької області Олексюка Володимира Васильовича від 18 червня 2019 року № 8204/212/03-2019 не відповідає вимогам статті 220 КПК України щодо строків надання такої відповіді та є формальною та безпідставною;

- стягнути з Держави Україна на користь позивача 50000 грн шкоди.

Ухвалою судді від 2 липня 2019 року позовна заява була залишена без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 175 ЦПК України.

В ухвалі судді, зокрема, було вказано, що своєю позовною заявою ОСОБА_1 намагається оскаржити дії та бездіяльність посадових осіб Національної поліції України шляхом подання позову про відшкодування шкоди з Держави Україна. Водночас посилається на загальні статті ЦК України про відшкодування шкоди : 1173, 1174, пункт 6 статті 1176.

Позивачеві було роз`яснено, якщо він не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатись неподаною і йому повернута.

До суду 8 липня 2019 року надійшла позовна зава у новій редакції, у якій позивач частково виконав вказівки судді, залишивши вимоги щодо визнання неможливості оскарження тяганини з боку відповідачів з поліції та їх відповіді на скарги позивача в порядку вимог статті 303 КПК України у зв`язку з не охоплюванням цією статтею таких скарг-вимог.

Вирішуючи питання щодо виконання вказівок судді та можливості прийняття позовної заяви до розгляду, приходжу до такого.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено частиною п`ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому позивач просить суд, зокрема, визнати неможливість оскаржувати бездіяльність зазначених в кримінальних провадженнях посадових осіб на підставі вимог статті 303 КПК України у зв`язку з тим, що вимоги ОСОБА_2 про навмисну тяганину в справах, не прийняття мір по усуненню порушень вимог КПК України - не охоплюються вимогами цієї статті; визнати незаконними та формальними дії та бездіяльність зазначених посадових осіб в цих правовідносинах, на думку судді має штучний характер та є завідомо безпідставним, не являючись оспорюваним правом, або таким, що підлягає захисту, адже порядок оскарження дій чи бездіяльність посадових осіб чітко визначена чинним КПК України (Глава 26 Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування). Звернення в котре ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України фактично нівелює завдання цивільного судочинства, визначені діючим ЦПК України.

Як задекларовано в частині другій статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема пунктом 2) передбачено подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) передбачено подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Відповідно до статистичних даних роботи Жмеринського міськрайонного суду за допомогою автоматизованої системи документообігу КП «Д-3», позивач ОСОБА_1 протягом 2018 2019 років звертався до Жмеринського міськрайонного суду 90 разів із позовами різного характеру. Із даної кількості справ суддями Жмеринського міськрайонного суду за цей період розглянуто 82 справи з тотожними або аналогічними позовами ОСОБА_1 до Держави Україна з ухваленням судового рішення. В тому числі і до посадових осіб Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області.

Така процесуальна поведінка сторони, що характеризується надмірною процесуальною активністю особи, повторними зверненнями до суду з тотожними або аналогічними позовами з метою переслідування процесуального опонента, надокучання йому та спричинення йому фінансових витрат, свідчить про зловживання ним процесуальними правом на позов.

З огляду на вказане вважаю, що позивач ОСОБА_1 допустив зловживання процесуальними правами, оскільки подав до суду завідомо безпідставний позов, який має очевидно штучний характер.

Згідно з частиною третьою статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Оскільки позивач не усунув у визначений суддею строк недоліки позовної заяви, знову подав позов, який не відповідає завданням та суперечить засадам цивільного судочинства, то такі дії позивача розцінюються як зловживання процесуальними правами.

Тому вважаю, що позовну заяву заяву ОСОБА_1 слід вважати неподаною у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позову без руху, а також у зв`язку із зловживанням позивачем процесуальними правами, і повернути позивачу.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , враховую практику Європейського суду з прав людини, яка в силу вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», як і Конвенція, є обов`язковою для застосування. Європейський суду у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «право на суд» та "право на доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (пункт 59 рішення « ОСОБА_3 Жуфр де ла Прадель проти Франції», пункт 28 рішення «Станєв проти Болгарії та ін.»). Тобто, реалізація права на суд однією із сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року, серія А № 18, пункти 28-36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 44, 175 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до начальника слідчого відділення Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницької області Олексюка Володимира Васильовича, Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницької області, Головного управління Національної поліції України у Вінницької області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - повернути позивачеві.

На ухвалу може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Суддя К.Шепель