КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5575/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року у справі за клопотанням акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року представник АТ «Укрсоцбанк» - адвокат Племянніков Б.Д. звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2009 року в справі № 2-4862/09, у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог зазначив, що арешт в межах справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було накладено на нерухоме майно, яке відповідачем передано в іпотеку банку, а в подальшому на нього звернуто стягнення шляхом визнання права власності за іпотекодержателем, тому наявне обтяження порушує право нового власника на вільне розпорядження своїм майном.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року клопотання залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише сторона у справі, а якщо інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, заявник, через представника - адвоката Процька І.Я., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, та прийняти нову постанову про задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Представник заявника зазначив, що вжитими заходами забезпечення позову порушено права банку не тільки як нового власника обтяженого майна, а і як іпотекодержателя, який мав переважне право перед іншими кредиторами боржника на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, оскільки арешт на квартиру було накладено 14 травня 2009 року, а її передача в іпотеку відбулася 20 лютого 2009 року. Вважає, що у АТ «Укрсоцбанк» наявні перешкоди у розпорядженні своїм майном, що є неприпустимо з огляду на положення статтей 316, 317 ЦК України та статті 41 Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Позивач зазначив, що АТ «Укрсоцбанк» не є особою, яка брала участь в справі № 2-4862/09 і відповідно не є особою, яка згідно із частиною 1 статті 158 ЦПК України має право під час провадження у цивільній справі подавати заяву про скасування заходів забезпечення позову, адже таким правом користуються виключно учасники справи. Вимога про захист права власності має розглядатися у позовному провадженні і заявник необмежений у праві звернення до суду в загальному порядку. Крім того, рішення апеляційного суду про часткове задоволення позову не виконане, виконавче провадження триває, тому потреба у забезпеченні позову не відпала.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що із січня 2009 року у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-4862/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки у розмірі 600 000 грн., штрафу за невиконання зобов`язання у розмірі 600 000 грн. та завданих збитків у розмірі 1 200 000 грн., а всього на суму 2 400 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2009 року за заявою позивача про забезпечення позову у справі накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , на квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_4 , що належать на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2009 року апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2009 року залишено без змін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2010 року апеляційну скаргу представника позивача - ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 грудня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 600 000 грн. та судові витрати у загальному розмірі 1 730 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Павлюка О.М. від 16 червня 2010 року відкрито виконавче провадження № 19801917 з виконання виконавчого листа від 26 травня 2010 року у справі № 2-4862/09 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2010 року представник відповідача - ОСОБА_3 зверталася до суду першої інстанції із заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 березня 2011 року, у задоволенні цієї зави представника ОСОБА_2 відмовлено.

Встановлено, що у лютому 2011 року ОСОБА_5 як особа, яка не брала участі у справі, через представника - ОСОБА_6 , звернувся до суду першої інстанції із заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_4 , накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2009 року. В іншій частині зазначену ухвалу залишено без змін.

Однак, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 жовтня 2011 року, за апеляційною скаргою представників позивача: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року в оскаржуваній частині скасовано та відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні заяви про часткове скасування заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд зазначив, що заяву про скасування заходів забезпечення позову може подати лише особа, щодо якої вжито такі заходи, а не особа, яка вважає себе власником обтяженого майна. У той же час особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту.

Також встановлено, що у грудні 2018 року представник АТ «Укрсоцбанк» - адвокат Племянніков Б.Д. звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на таке.

30 березня 2007 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-85, в забезпечення виконання зобов`язань за яким 20 лютого 2009 року між цими особами було укладено іпотечний договір, предметом якого є одинадцятикімнатна квартира, загальною площею 422 кв. м, житловою площею 283,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 .

На підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. від 19 липня 2018 року № 3872 та постанови (акту) приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Білан С.В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 9 листопада 2018 року ВП № 56985432, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. видано 9 листопада 2018 року АТ «Укрсоцбанк» свідоцтво про право власності на зазначену вище квартиру за реєстровим № 1248 та зареєстровано за банком право власності на майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 0), на підтвердження чого сформовано витяг № 144805390 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Таким чином, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому за змістом статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову може звернутися лише учасник справи, зокрема особа, щодо якої вжито такі заходи, а не інша особа, яка вважає себе власником обтяженого майна.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у абзаці 4 пункту 9 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вищевказані роз`яснення та положення статті 158 ЦПК України врахував та встановивши, що АТ «Укрсоцбанк» не було учасником справи № 2-4862/09, в межах якої ухвалою суду від 14 травня 2009 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості накладено арешт на спірну квартиру, обгрунтовано відмовив в задоволенні клопотання банку про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина 1 статті 55).

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Не зайвим буде зазначити, що під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлено зміни обставини, що зумовили застосування накладення арешту на спірний об`єкт нерухомості, оскільки заходи забезпечення позову були вжиті судом, позицію якого підтримав апеляційний суд, з метою забезпечення виконання потенційного рішення суду про задоволення позову, проте в розпорядженні суду не було доказів, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2010 року виконано.

Окрім того, згідно із наданою заявником інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 16 листопада 2018 року № 145681729, накладений на квартиру АДРЕСА_1 арешт старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Павлюка О.М . у виконавчому провадженні № 19801917 є діючим.

При цьому якщо заявник вважає, що вжитими ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2009 року заходами забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру порушено його права, свободи чи інтереси, він не позбавлений можливості звернутися з відповідною апеляційною скаргою на це судове рішення, заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Д.О. Таргоній