Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 760/12894/15-ц

провадження № 61-29519св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва, у складі судді Букіної О. М., від 02 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Шиманського В. Й., Семенюк Т. А., Кравець В. А., від 09 грудня 2015 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк», банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», про стягнення коштів.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 19 червня 2014 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166, строком дії 30 днів, з 19 червня 2014 року по 19 липня 2014 року, з процентною ставкою 3,85% річних, сума вкладу 10 000, 00 євро. 01 серпня 2014 року заявник звернулась до банку із заявою про повернення суми вкладу, проте банк свої зобов`язання не виконав.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з банку на її користь суму коштів у розмірі 15 955, 44 євро, з яких: 10 000, 00 - сума банківського вкладу; 31, 64 євро - відсотки за період з 19 червня 2014 року по 19 липня 2014 року; 5 640, 99 євро - індекс інфляції; 282, 81 євро - три проценти річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не пройшла ідентифікацію особи та не набула повноважень по депозитному вкладу № 2630/03/192166 на користь третьої особи, та як наслідок, не набула права вимоги по даному договору. Крім того, у зв`язку із прийняттям рішення про введення у ПАТ «Міський комерційний банк» тимчасової адміністрації, вимоги заявника про стягнення банківського вкладу не можуть бути задоволені.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог заявника. Судом першої інстанції не враховано, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

08 листопада 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року і ухвали Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року та відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 760/12894/15-ц (провадження № 61-29519св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

11 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Сердюку В. В.

Доводи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» у запереченні (відзиві) на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Міський комерційний банк», на користь третьої особи - ОСОБА_1 , був укладений договір строкового банківського вкладу «Ваш Стабільний» № 2630/03/192166 на строк 30 днів, з 19 червня 2014 року по 19 липня 2014 року (а.с. 7-9)

Згідно з пунктом 1.1 договору, вкладник - вкладником вважається особа, що відкриває депозитний рахунок на користь третьої особи, до моменту першого звернення у банк особи, на користь якої відкрито депозитний рахунок, з метою використання депозитного рахунку. Після першого звернення у банк особи, на користь якої відкрито депозитний рахунок, з метою використання депозитного рахунку та ідентифікації цієї особи, вкладником вважається особа, на користь якої відкрито депозитний рахунок. Під час першого звернення до банку з метою використання рахунку, особа, на користь якої відкрито рахунок, має надати необхідні документи для здійснення її ідентифікації та заповнити картку із зразками підписів.

Також 19 червня 2014 року між ОСОБА_1 (особисто) та ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 «Ваш Стабільний» (а.с. 30-33).

Встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 «Ваш Стабільний» від 19 червня 2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1 , було укладено у зв`язку із втратою договору банківського вкладу, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Міський комерційний банк», на користь третьої особи - ОСОБА_1 , реквізити було проставлено з попереднього договору.

Вказані обставини також підтверджено допитаним у судовому засіданні свідком - ОСОБА_4 , колишній начальник відділення № 2 ПАТ «Міський комерційний банк», який безпосередньо укладав вказані вище договори, як уповноважена особа банку. ОСОБА_4 підтвердив, що відсутність договору, укладеного на користь третьої особи, було виявлено після того, як було введено тимчасову адміністрацію та готувалися документи для передачі уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку. Також свідок зазначив, що договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 «Ваш Стабільний» від 19 червня 2014 року, укладений між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1 , був оформлений в інший день, відмінний від дати його укладання.

Також встановлено, що договір банківського вкладу на користь третьої особи, ОСОБА_1 особисто не підписувала, а інформацію про особу, на користь якої відкрито рахунок, було внесено ОСОБА_3 , як одним із вкладників банку.

Постановою Правління Національного банку України № 309/БТ від 23 травня 2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії проблемних та встановлені обмеження в його діяльності, зокрема заборонено залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб (у тому числі з видачею ощадних депозитних сертифікатів) у національній та іноземній валютах, а також у банківських металах здійснювати в межах сукупної заборгованості перед фізичними особами, що виникла на кінець дня дати прийняття цієї постанови.

Постановою Правління Національного банку України № 732 від 20 листопада 2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у результаті чого запроваджено тимчасову адміністрацію.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно з положеннями статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Статтею 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання переліку акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження Національним банком України.

Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому статтею 96 цього Закону.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банків, а також у питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

За змістом частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед кредиторами та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Враховуючи, що місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_1 не пройшла ідентифікацію особи в порядку, визначеному частиною четвертою статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та не набула повноважень по депозитному вкладу № 2630/03/192166 на користь третьої особи, а також останньою не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження пред`явлення нею, як третьою особою, до банку вимоги або вираження нею іншим способом наміру використати депозитний рахунок, укладений на її користь, висновок суду про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог є правильним та обґрунтованим.

Також судами вірно враховано, що у зв`язку із прийняттям рішення про введення у ПАТ «Міський комерційний банк» тимчасової адміністрації, вимоги про стягнення банківського вкладу не можуть бути задоволенні у силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи,перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А. І. Грушицький
І. М. Фаловська