Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 348/1947/15-ц

провадження № 61-23823св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Битківська селищна рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року у складі судді Флоряк Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Горейка М. Д., Бойчука І. В., Васильковського В. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернуласm до суду з позовом до Битківської селищної ради Надвірнянського району, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради від 24 травня 2015 року № 1079-33/2015 про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0016 га для будівництва індивідуального гаража на АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2014 року за нею в порядку спадкування визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 29 кв. м, а також визнано право користування земельною ділянкою площею 0,0494 га за вищевказаною адресою, для обслуговування житлового будинку. Вказаний житловий будинок належав її діду - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням виконавчого комітету Битківської селищної ради від 06 липня 1953 року останньому була надана у користування та під забудову земельна ділянка площею 0,15 га. Вказана земельна ділянка, що призначена для обслуговування будинку, ні у спадкодавців, ні у неї не вилучалась.

Разом з тим, рішенням Битківської селищної ради від 24 травня 2015 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0016 га для будівництва індивідуального гаража на АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Тобто земельна ділянка, яка може бути надана ОСОБА_2 , є частиною земельної ділянки, на яку вона має право користування.

З урахуванням викладеного та посилаючись на те, що вищевказане рішення селищної ради порушує її право користування земельною ділянкою, просила позов задовольнити.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позивачем обставин, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог, та не надано жодного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку. Вказана земельна ділянка не надавалась ані позивачці, ані її дідові, вона належала до земель, що знаходяться у віданні Битківської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, яка і розпорядилась нею в установлений законом спосіб та в межах наданих їй повноважень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року ухвалу апеляційного суду від 23 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди належним чином не перевірили доводів позивача щодо наявності права користування спірною земельною ділянкою, яке виникло у неї в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , та не дали оцінки наданим нею доказам на підтвердження вказаних обставин, а також не звернули уваги на обставини, встановлені за наслідками розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Битківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, за результатами розгляду якої Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення від 16 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками та мотивами. Зазначив, що Битківська селищна рада при винесенні оскаржуваного рішення від 24 травня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 0,0016 га діяла в межах, наданих їй повноважень, і при цьому прав позивача порушено не було. Відхиляючи доводи позивача про те, що судом проігноровано обставини, встановлені рішенням Надвірнянського районного суду від 16 липня 2014 року, суд зазначив, що судом першої інстанції вказане рішення взято до уваги, проте суд, визнаючи встановленим факт надання рішенням Битківської селищної ради ОСОБА_3 під забудову житлового будинку 0,15 сотих, вказав, що позивач не надала доказів, що саме в спірному місці була надана така земельна ділянка.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Надвірнянського районного суду від 16 липня 2014 року встановлено, що за господарством ОСОБА_3 та членів його сім`ї закріплено 0,15 га земельної ділянки, з якої за будинком закріплено 0,0494 га, а тому такі обставини не потребують додаткового доказування, але суди безпідставно не врахували такі обставини і дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 (діду позивачки) не належало право користування спірною земельною ділянкою, а відтак таке право не перейшло й до позивачки. Крім того, судами помилково не застосовано до спірних правовідносин пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року, пункт 7 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України в редакції 2001 року (далі - ЗК України), яким передбачено, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та зупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 213 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням селищної ради від 24 травня 2015 року № 1079-33/2015 надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0016 га для будівництва індивідуального гаража на АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до копії архівного витягу з протоколу № 8 засідання виконавчого комітету Битківської селищної ради від 06 липня 1953 року рішенням виконкому Битківської селищної ради задоволено заяву ОСОБА_3 та надано йому земельну ділянку під забудову в розмірі 0,15 сотих (а. с. 22).

За даними копії витягу з погосподарської книги основних виробничих показників господарств, яка велася виконавчим комітетом Битківської селищної ради в 1951 році за господарством ОСОБА_3 обліковувалось 0,12 сотих присадибної земельної ділянки, в 1952 році - 0,15 сотих присадибної земельної ділянки, в тому числі під городом - 0,15 сотих. Запис, що з них за будинком рахувалось 0,0494 га в погосподарській книзі відсутній (а. с. 25).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок № 97А загальною площею 29 кв. м, житловою площею 19,6 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та право користування земельною ділянкою площею 0,0494 га за цією ж адресою, для обслуговування будинку (а. с 4-7).

Право власності ОСОБА_1 на вищевказаний житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08 травня 2015 року (а. с. 28).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що рішенням виконавчого комітету Битківської селищної ради від 06 липня 1953 року право на користування та забудову земельної ділянки площею 0,15 га надано ОСОБА_3 , що підтверджується копією архівного витягу з протоколу № 8 засідання виконавчого комітету Битківської сільської ради від 06 липня 1953 року. Згідно із записами у погосподарській книзі, яка велася виконавчим комітетом Битківської сільської ради в 1950-1953 роках за господарством ОСОБА_3 та членів його сім`ї значиться 0,15 га присадибної земельної ділянки, з яких за будинком закріплено 0,494 га.

З огляду на наведене, Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області, ухвалюючи рішення від 16 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Битківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, дійшов висновку про те, що на підставі рішення Битківської селищної ради ОСОБА_3 набув право користування земельною ділянкою, що підтверджується записами в погосподарській книзі.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, всупереч наведеному, відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її прав на спірну земельну ділянку, покладаючи на неї обов`язок доказування вказаної обставини, незважаючи на наявність підстав звільнення від доказування. На зазначені обставини вказував і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 01 лютого 2017 року. Проте апеляційний суд всупереч вимогами частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року вимоги суду касаційної інстанції не виконав.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пункт 5 постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до відведення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічна норма передбачена пунктом 7 «Перехідні положення» ЗК України 2001 року, відповідно до якої громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

За змістом наведених норм слід дійти висновку про те, що громадяни, які мали в користуванні земельні ділянки, надані їм за раніше діючим законодавством, зберігають своє право на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю або землекористування, а тому надання у користування земельної ділянки, що перебуває у користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації суперечить вимогам статті 19 ЗК Української РСР 1990 року та частини п`ятій статті 116 ЗК України.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об`єктивних і суб`єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у статті 141 ЗК України і є вичерпним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судами встановлено, що земельна ділянка площею 0,15 га, що виділялась у користування ОСОБА_3 та право на користування якого перейшло до позивача, у встановленому порядку не вилучалась як у позивача так і у її діда, а тому таке право позивача підлягає судовому захисту.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відмовляючи в позові, суди не врахували, що спірна земельна ділянка може входити до складу земельної ділянки, право користування якою у позивача виникло у порядку спадкування після смерті її діда ОСОБА_3 площею 0,15 га, яка в установленому законом порядку не вилучалась як у позивача так і у спадкодавця, права користування нею в установленому законом порядку вони не позбавлялись. Право користування земельною ділянкою площею 0,15 га зберігається за позивачем до його належного оформлення.

Тому рішення Битківської селищної ради від 24 травня 2015 року № 1079-33/2015 про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража на АДРЕСА_1 порушує право користування позивача спірною земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскаржувані судові рішення не відповідають зазначеними вище нормам матеріального права, положенням норм процесуального права щодо законності й обґрунтованості, завданням цивільного судочинства, а тому підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права, оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому в силу статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та скасування судових рішень першої і апеляційної інстанцій, то з Битківської селищної ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційних та касаційної скарг, у розмірі 1 858 грн 80 коп. (661,44+76,80+584,64+535,92), - по 929,40 грн з кожного.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Битківської селищної ради Надвірнянського району, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення селищної ради від 24 травня 2015 року № 1079-33/2015 про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0016 га для будівництва індивідуального гаража на АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Стягнути з Битківської селищної ради Надвірнянського району та ОСОБА_2 по 929,40 грн з кожного на користь ОСОБА_1 - витрати зі сплати судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко