Ухвала

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 486/217/15-ц

провадження № 61-40831 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув скаргу розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2018 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») пред'явило до ОСОБА_1 зазначений позов та просило, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по сплаті кредиту у розмірі 12 072, 67 долл. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на момент подачі позову становить 190 265 грн 28 коп., вилучити у відповідача заставний автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про право власності, і звернути стягнення на заставлений автомобіль, надавши банку право укладати від імені власника договір купівлі-продажу автомобіля з іншою особою, отримувати дублікат свідоцтва про право власності замість втраченого, знімати автомобіль з обліку в органах Державної автомобільної інспекції.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за недоведеністю вимог.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 грудня 2015 року скасовано і прийнято постанову, якою позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитом договором у розмірі 11 406,73 долл. США, а також пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 10 492 гривні 22 копійки, звернуто стягнення на належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль марки «Хюндай» модель «ТUCSON» 2.0, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та надано ПАТ КБ «Приватбанк» право укладання від імені заставодавця договору купівлі-продажу предмета застави іншій особі - покупцю, за вибором заставодержателя за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, але не нижче звичайної ціни на автомобільному ринку на цей вид майна. Вилучено у ОСОБА_1 автомобіль марки «Хюндай» модель «ТUCSON» 2.0, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та його приналежність комплект ключів і передано в заклад з наданням права ПАТ КБ «Приватбанк» зняти автомобіль з обліку в органах державної реєстрації транспортних засобів. В частині вимог щодо вилучення свідоцтва про реєстрацію автомобіля (технічного паспорту), надання повноважень щодо отримання дублікату зазначеного документа та інших вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У листопаді 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, подана представником - ОСОБА_2, на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2018 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 190 265 грн 28 коп, яка станом на 1 січня 2018 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн ? 500 = 881 000 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_1, подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником - ОСОБА_2, на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2018 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта