У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2019 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, в якому просить визнати рішення, що не підлягає примусовому виконанню на території України - постанову Єлгавського суду від 6 вересня 2017 року у цивільній справі №С15179717 за позовом ОСОБА_2 про затвердження усиновлення.

Згідно зі статтями 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Пленум Верховного Суду України у п.1 своєї Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

За змістом положень ч.1 ст.472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Разом з тим, частиною 2 ст.3 ЦПК України визначено, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

23 травня 1995 року, Україна та Латвійська Республіка, надаючи важливе значення розвиткові співробітництва в галузі надання правової допомоги у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, підписали Договір між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах (далі - міжнародний Договір), який 22 листопада 1995 року був ратифікована Верховною Радою України (Законом N 452/95-ВР) та 12 липня 1996 року набув чинності для України.

Відповідно до частини 2 ст. 47 Розділу ІІ міжнародного Договору, клопотання про дозвіл виконання подається до суду, який виніс рішення у справі по першій інстанції, яке перепроваджується до суду, компетентного винести рішення у клопотанні.

Отже, заявником ОСОБА_1 порушено процедуру подання клопотання, оскільки останнє спрямовано безпосередньо до суду, який вповноважений на його розгляд, а не через суд, який виніс рішення у справі, як це передбачено міжнародним Договором.

Крім того, слід зазначити, що заявником не виконані вимоги, визначені частиною 5 ст. 47 Розділу ІІ міжнародного Договору, щодо переліку документів, які необхідно додати до клопотання про дозвіл виконання, а саме: 1) засвідчену судом копію рішення, офіційний документ про набуття рішенням чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення, а також довідку про його виконання; 2) документ, з якого виходить, що відповідачу, який не взяв участь у процесі, було своєчасно та в належній формі хоча б один раз вручено повідомлення про виклик до суду; 3) засвідчені переклади документів, вказаних в пунктах 1 та 2 цієї статті.

Так, жоден із долучених до клопотання документів не засвідчений у відповідності до вимог вищевказаної статті міжнародного договору.

Також, до клопотання не долучено офіційний документ про набуття рішенням чинності, що є необхідним, оскільки в долучених копіях судового рішення є лише відмітка про те, що рішення набуває чинності з певної дати - 29 вересня 2017 року, хоча сама копія рішення видана 11 вересня 2017 року, отже копія містить лише вказівку на майбутнє набуття рішенням чинності.

Довідка про виконання такого рішення також відсутня серед поданих документів.

Також, слід звернути увагу заявника, що позивачем у справі про виконання рішення в якій вона ставить питання, є ОСОБА_3 , який не вказаний в клопотанні, як заінтересована особа.

З огляду на викладене, суд констатує, що подане ОСОБА_1 клопотання спрямовано до Дніпровського районного суду міста Києва з порушенням процедури, не оформлено відповідно до вимог та до клопотання не додані всі необхідні документи (які мають бути завірені належним чином), як того вимагає міжнародний Договір.

Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала ( ч.4 ст.466 ЦПК України).

За встановлених судом та наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що клопотання ОСОБА_1 , відповідно до ч.4 ст.466 Цивільного процесуального кодексу України підлягає залишенню без розгляду та поверненню разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 47 Розділу ІІ Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, ст.ст.3, 354, 462, 466, 472 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню - залишити без розгляду та повернути клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я