Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1255/18
Провадження № 2/273/6/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Михалюка О. П. секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за правилами ст.196 Сімейного кодексу України -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, просила суд стягнути із відповідача на її користь 3 396 грн. 13 коп. пені по прострочених платежах по аліментах , визначивши розмір щомісячних платежів - 50% від сукупного місячного доходу ( пенсії, заробітку ) боржника та понесені судові витрати по справі ( а.с. 16-17).

Обгрунтовуючи вимоги заяви позивач зазначила, що рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 24.04.2007 року задоволено її позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 до досягнення нею повноліття, тобто до 06.05.2015 року.

З січня 2013 року відповідач припинив сплачувати аліменти , внаслідок чого станом на день звернення з позовом до суду виникла заборгованість в сумі 11472 грн.26 коп.

Зазначена заборгованість не виплачена відповідачем добровільно.

Згідно її розрахунку пеня по прострочених платежах по аліментах становить 3 396 грн. 13 коп.

В подальшому позовні вимоги позивачем неодноразово уточнювались.

Згідно останніх уточнених вимог ( а.с. 41) , позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача пеню по прострочених платежах по аліментах в сумі 11472 грн.26 коп. ( що становить 100% заборгованості по аліментах)

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, уточнені вимоги вона підтримала.

Відповідач ОСОБА_3І . та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з"явились , про час та місце розгляду справи вони повідомлені належно, що підтверджується поштовим повідомленням . Відповідач ОСОБА_3 не повідомив до суду причину своєї неявки. Представник відповідача ОСОБА_5 подала до суду заяву про відкладення судового розгляду із-за її хвороби.

Суд, керуючись приписами частини 1 , частини 2 п. 2 ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу у відсутності відповідача та його представника, незважаючи на подання вищевказаної заяви , так як це не перша неявки представника відповідача у судове засідання : судові засідання 27.11.2018 року та 20.12.2018 року були відкладені із-за неявки також представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 24.04.2007 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_2) ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття , а саме: до 06.05.2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем, борг відповідача з 27.03.2012 року по 06.05.2015 року складає 11472,26 грн. ( а.с. 9 ).

У відповідності до розрахунку розміру пені , яку зроблено позивачем ( а.с. 38) , її загальний розмір становить 190 658 грн. 79 коп.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та статті 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов'язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов'язання. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобовязання боржником. Після порушення боржником свого обовязку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обовязку сплатити аліменти.

Як зазначено у частині першій статті 196 СК України, неустойка може бути стягнена з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.

Згідно з розясненням, викладеному у пункті 22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів слід розраховувати за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті адліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати , а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем , в якому не проводилось стягнення .

Отже, оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд зясувавши розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановивши строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислює розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий висновок відповідає висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Судом встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, який достовірно знав про свій обовязок щодо їх сплати, так як сплачував аліменти до березня 2013 року, міри для своєчасного щомісячного перерахування аліментів не приймав і не приймає, отримуючи пенсію по інвалідності , обставин, на підставі яких судом може бути зменшено розмір неустойки або звільнено відповідача від її сплати (визначених Сімейних кодексом України) в судовому засіданні не встановлено. Тому в межах заявлених вимог, але не більше 100 відсотків заборгованості, слід стягнути з відповідача на користь позивача пеню за створену ним заборгованість по аліментам, які він зобовязаний був сплачувати згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області №2-226 від 24.04.2007 року, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.01.2013 року до 01.05.2015 року в сумі 11472,26 грн. ( що становить не більше 100% заборгованості по аліментах). Тобто уточнені позовні вимоги суд задовольняє повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 подала до суду відзив щодо пред"явлених вимог ( а.с. 23-24) , згідно якого вона просить суд закрити провадження у даній справі в зв"язку з відсутністю предмета спору, так як виконавче провадження по виконанню рішення суду про стягнення алміентів закрито у зв"язку із досягненням дитиною повноліття.

Але суд враховує, що згідно ухвали Баранівського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2018 року постанову державного виконавця від 29.12.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 31865044 визнано незаконною та скасовано в зв"язку із наявністю заборгованості по алміентах в сумі 11 472 грн. 26 коп. Ухвала суду набрала законної сили, так як постановою Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2019 року залишена без змін.

Тому підстави для задоволення відзиву відсутні. Також у відзиві представник відповідача не посилається на ті чи інші обвставини , в результаті яких з поважних причин у відповідача виник борг по аліментах, не посилається також на обставини, які б давали суду підстави для зменшення розміру пені, яка стягується, тощо.

На підставі частини 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що обидві сторони звільнені від сплати судового збору на підставі частини 1 п.п. 3, 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно ( відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи а.с. 6) , судові витрати у цій частині необхідно віднести на рахунок держави.

Крім цього, позивач просить суд стягнути із відповідача на її корись витрати, які вона понесла в зв"язку із розглядом справи , додаючи на їх підтвердження договір про надання юридичних послуг ( правової допомоги) від 12 серпня 2018 року , акт здавання -приймання наданих юридичних послуг ( правової допомоги) та квитанції . З даних документів вбачається, що це витрати на професійну правничу допомогу в розумінні ст. 137 ЦПК України .

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України такими витратами є витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, а з матеріалів справи вбачається, що відповідач не користувався послугами адвоката. Договір із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 та оплата послуг на рахунок цієї фізичної особи підприємця не є підставою для стягнення витрат на правничу допомогу. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_8, яка є фізичною особою підприємцем, має право на заняття адвокатською діяльністю . Суд враховує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_7 приймав участь у справі як представник позивача до 01.01.2019 року , тобто коли норма ЦПК України про обов"язкову участь адвоката не діяла . Але при цьому також відсутні докази , що фізична особа -підприємець ОСОБА_7 є фахівцем у галузі права. Тому у стягненні таких витрат необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 180, 196 СК України, ст. 549 ЦК України , згідно ст.ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 233, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, ?

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) пеню за прострочення сплати аліментів згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області №2-226 від 24.04.2007 року, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з березня 2013 року по травень 2015 року в сумі 11472 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят дві ) грн. 26 коп.

У задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення судових витрат ( витрат на професійну правничу допомогу ) відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи , якому рішення суду не було вручено у день його проголошення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного повного рішення суду .

Суддя О.П. Михалюк