Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 641/11944/15-ц

провадження № 61-27920св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Крючкова Іллі Миколайовича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року у складі судді Колодяжної І. М. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, надалі уточненим, до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») та Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс») про відшкодування шкоди.

В обґрунтування вимог позивач зазначала що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 12 вересня 2015 року близько о 23 год. 45 хв. сталося залиття її квартири, причиною якого став зрив кульового вентиля на стояку гарячого водопостачання, який проходить через квартиру № 8 , яка належить відповідачу ОСОБА_2

14 вересня 2015 року комісією КП «ХТМ» складено акт про обстеження її квартири. Внаслідок залиття їй спричинена матеріальна шкода. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість будівельних робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонту, складає 59 082 грн. Крім майнової шкоди позивачу завдано моральої шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням і пошкодженням її майна, яку вона оцінює у 30 000 грн. Вважала, що належними відповідачами у справі є ОСОБА_2 як власник квартири АДРЕСА_2 , КП «Жилкомсервіс» та КП «ХТМ», оскільки на вказаних осіб покладено обов`язок із забезпечення безпечної експлуатації системи гарячого водопостачання у житловому будинку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та КП «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття у розмірі 59 082 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 349,40 грн, судовий збір у розмірі 488 грн та витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову 244 грн, всього на суму 73 163,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спричинена шкода сталася з вини ОСОБА_2 та КП «Жилкомсервіс», а тому вони мають відшкодувати позивачу завдану шкоду, спричинену залиттям квартири.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року виправлено описку у резолютивній частині рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року. Зазначено, що правильним є таке формулювання резолютивної частини рішення: «Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та КП «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок залиття у розмірі 59 082 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, всього на суму 62 082 грн. Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та КП «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3 523,20 грн, судовий збір у розмірі 488 грн та витрати з оплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову 244 грн, всього на суму 4 255,20 грн».

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 59 082 грн. У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення будівельно-технічної експертизи у сумі 10 349,40 грн, витрати з оплати судового збору у сумі 834,82 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Жилкомсервіс» витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 353,90 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у частині відшкодування з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, апеляційний суд дійшов висновку, що саме ОСОБА_2 у результаті своїх дій спричинив залиття квартири позивача, у зв`язку з чим має відшкодувати завдані збитки. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди та не надано суду належних та допустимих доказів завдання такої шкоди.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_2 - адвокат Крючков І. М. звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували лист Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29 грудня 2009 року № 12/20-11-1975 та не навели підстав відсутності посилань при ухваленні рішень на пункти 2.3.2., 2.3.5., 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, посилаючись на які відповідач оспорював твердження стосовно самовільного встановлення сушки для рушників. Також суди безпідставно відхилили правову позицію Верховного суду України, відповідно до якої односторонній акт не може вважатися належним доказом залиття квартири. Суди першої та апеляційної інстанцій неналежним чином дослідили висновки судової комплексної трасологічної та металознавчої експертизи № 5884/5885/5886/11465 від 21 грудня 2016 року у частині дослідження причин залиття квартири позивача. Крім того, суди не зазначили причин, з яких не застосували положення Закону України «Про судовий збір» стосовно недоплати позивачем судового збору, неправильно розрахували розмір судових витрат, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 . Касаційна скарга також містить посилання на те, що апеляційний суд помилково не застосував норми постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406, зміст яких передбачає перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2012 року виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради (а.с. 5).

Власником квартири №8 розташованої в цьому ж будинку є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 26 січня 2006 року, виданого Комінтернівською районною радою м. Харкова, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25 вересня 2015 року (а. с. 7).

12 вересня 2015 року відбулося залиття квартири позивача з вини ОСОБА_2 .

Згідно акта КП «ХТМ» від 14 вересня 2015 року вбачається, що 12 вересня 2015 року о 23 год. 45 хв. сталося залиття квартири АДРЕСА_1 . Залиття сталося внаслідок зриву кульового вентиля d15 на стояку гарячого водопостачання, що проходить через квартиру №8 . Рушникосушки під`єднані до системи гарячого водопостачання, запірна арматура на стояках в квартирах не передбачена. У квартирі № 8 на стояку рушникосушки теплова дільниця № 5 робіт зі встановлення кульових кранів не виконувала, крани встановлені власниками раніше самостійно, що є порушенням проектної схеми (а. с. 6).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та комплексної трасологічної та металознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені проф. М. С. Бокаріуса вартість ремонтно-будівельних робіт з відновлення квартири № 2 складає 59 082 грн (а. с. 131- 144).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У частині першій статті 60 ЦПК України 2004 року закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме: кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Так відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судами встановлено, що квартира позивача була залита внаслідок зриву кульового вентиля d15, розташованого на стояку гарячого водопостачання, що проходить через квартиру ОСОБА_2 , а саме на рушникосушці, яка була ним встановлена з порушенням проектної схеми, тому саме ОСОБА_2 повинен відшкодувати завдану матеріальну шкоду та понесені у зв`язку з цим додаткові витрати позивача.

КП «Жилкомсервіс» не надавало згоди на втручання власником квартири № 8 у систему теплопостачання будинку з метою встановлення або перенесення запірної арматури, що проходить через квартиру відповідача, яка знаходиться у його власності.

Повноваження на здійснення функцій по контролю за діями власників квартир у їх власних квартирах у КП «Жилкомсервіс» відсутні.

Тобто, причиною аварії стало несанкціоноване втручання власником квартири № 8 у систему теплопостачання будинку.

Отже, встановлені судами фактичні обставини справи, спростовують твердження заявника стосовно відсутності його вини у залитті квартири позивача, як і посилання на факт заміни вказаного сантехнічного устаткування саме КП «Жилкомсервіс».

З урахуванням наведено, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 59 082 грн на відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Доводи касаційної скарги також зводяться до власного тлумачення заявником норм матеріального права, які судом апеляційної інстанції застосовано правильно.

Водночас суд касаційної інстанції погоджується з доводами заявника щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права при вирішенні питання розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

За нормою частини першої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на момент подання позову про збільшення позовних вимог) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімуму для працездатних осіб становив 1 600 грн.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставки судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюються у такому розмірі - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Ціна позову у цій справить складає 89 082 грн (59 082+30 000). Отже, при зверненні до суду із позовною заявою позивачу необхідно було сплатити 890,82 грн судового збору, однак позивач сплатила лише 488 грн.

Відсоток задоволення позовних вимог складає 66,32%.

Апеляційний суд не врахував обсягу сплачених позивачем судових витрат, відсотка задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позивачем позовної заяви, у розмірі 488 грн та витрати за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 863,72 грн. На користь держави підлягає стягненню судовий збір за часткове задоволення позову у розмірі 102,79 грн (590,79-488).

Крім того, з ОСОБА_2 на користь КП «Жилкомсервіс» підлягають стягненню витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 979,35 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

У решті рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваного судового рішення було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, то у зв`язку із завершенням касаційного провадження виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року,з урахуванням внесених змін, підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Крючкова Іллі Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року змінити у частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 488 грн та витрати за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 6 863,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 102,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 979,35 грн.

У решті рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року з урахуванням внесених змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко