КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/5259/18 Головуючий у І інстанції - Зотько Т.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/7262/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька - ОСОБА_3 .

Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, дитиною не цікавиться та не спілкується з серпня 2009 року.

Позивач зазначила, що відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі, не бере участі у додаткових витратах, дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному утриманні матері.

Вищезазначене свідчить про ту обставину, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а відтак позивач змушена звернутись до суду для захисту прав та інтересів своєї малолітньої дитини з вказаним позовом.

Просила суд, позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 650 грн., починаючи з 15 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року, позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 1738) зробленому 26 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу, який б прямо вказував на те, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками.

Докази, які містяться в матеріалах справи можуть лише встановити не спілкування батька з дитиною на протязі певного періоду часу, але не можуть встановити, що батько свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

В матеріалах справи міститься розпорядження від 04 березня 2010 року №148, відповідно до якого, Головою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було розглянуто заяву ОСОБА_1 про участь у вихованні малолітньої дитини.

Згідно розпорядження було встановлено порядок спілкування батька з малолітньою дочкою щосуботи кожного місяця з 11:00 години до 12:30 години.

Вищевказаним розпорядженням встановлено, що у ОСОБА_1 існують реальні перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Особа, на яку покладено контроль за виконанням даного розпорядження, не встановлював факт ухилення ОСОБА_1 від виконання даного розпорядження та не звертався до ОСОБА_1 з відповідним попередженням.

Крім цього, судом першої інстанції при ухваленні рішення не взято до уваги ряд доказів, наданих відповідачем, а саме: довідки з виконавчої служби, згідно яких, на момент звернення до суду позивачем, у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів; квитанції про сплату аліментів на протязі судового розгляду; звернення до навчальних та виховних закладів; фотокопії, на яких зображений відповідач з дитиною; лист-відповідь на звернення ОСОБА_2 , яке свідчить про швидке реагування батька стосовно прохання матері надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази злісного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, натомість наявні докази приймання ОСОБА_1 участі в матеріальному забезпеченню дитини, а також наявні спроби брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та бажання ОСОБА_1 спілкуватися зі своєю донькою.

На апеляційну скаргу, ОСОБА_2 через представника подала відзив, який обґрунтовувала тим, що відповідач як до розгляду так і в процесі розгляду справи, а також по теперішній час не виявляє бажання бачитися, приймати участь у вихованні та матеріально забезпечувати доньку. Аліменти сплачує не регулярно.

Вважає, що судом була надана правомірна, законна та обґрунтована оцінка доказам та обставинам по справі, та як наслідок винесене законне та обґрунтоване рішення.

Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11 грудня 2009 року було розірвано, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, зроблено відповідний запис №399 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів.

Сторони по справі мають спільну малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Як вбачається з копії довідки №1153187 від 20 квітня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА надав інформацію, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 з 08 вересня 2009 року по теперішній час.

Згідно наданої інформації заступником начальника виконкому Полтавської міської ради Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб ОСОБА_4 надано інформацію, що за наявними обліками Реєстру територіальної громади, місце проживання гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до наданої інформації директором дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №9, який малолітня ОСОБА_5 відвідувала з березня 2011 року по травень 2015 року, вказано, що за період відвідування закладу до садочку приводили та забирали дитину мати ОСОБА_2 , бабуся ОСОБА_6 , дідусь ОСОБА_7 батько дитини жодного разу не відвідував дошкільний навчальний заклад, не був присутній на батьківських зборах, не відвідував заходи за участю своєї дитини, які проводилися в закладі і взагалі не виявляв інтересу до життя доньки.

Згідно копії характеристики (вх. №21-26/69 від 12 березня 2018 року) виданої Директором спеціалізованої школи I ступеню 322 Деснянського району м. Києва відносно ОСОБА_3 , учениці 3-А класу, надано наступну інформацію: ОСОБА_5 навчається в школі з першого класу. У період навчання ОСОБА_5 у школі успіхами дитини цікавилася тільки мати дівчинки. Батько жодного разу не виявляв свого інтересу до життя та успіхів доньки в даному навчальному закладі, класний керівник ніколи не бачила його. Зі слів ОСОБА_5 , батька вона ніколи не бачила у своєму свідомому житті, участі в її вихованні він не бере. Мати ОСОБА_2 приділяє належну увагу вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори класу, постійно цікавиться життям та успіхами доньки, дівчинка завжди має охайний вигляд.

Відповідно до копії висновку від 15 березня 2018 року №102/03/31-2179 щодо перебування дитини на вихованні та утриманні тільки одного з батьків відповідно до якого дитина проживає в належних житлово-побутових умовах, перебуває на повному утриманні та вихованні матері. На підставі матеріалів справи та рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 15 січня 2018 року № 5), Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, дійшла висновку, що ОСОБА_1 нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює тільки мати ОСОБА_2

Відповідно до розпорядження від 04 березня 2010 року №148 Головою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було розглянуто заяву ОСОБА_1 про участь у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 . Згідно розпорядження було встановлено порядок спілкування батька, ОСОБА_1 , з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи кожного місяця з 11:00 години до 12:30 години. Контроль за виконанням розпорядження покладено на заступника голови Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації В.М. Онуфрійчука.

З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, у період з 10 серпня 2013 року по 02 серпня 2018 року, відповідач систематично здійснював виїзди за межі України, тривалість яких становила від одного до п`яти місяців.

Згідно копії довідки, виданої Директором Київської дитячої школи мистецтв №3 від 27 червня 2018 року №139 зазначено, що ОСОБА_3 , 2008 року народження, з вересня 2012 року по травень 2017 року відвідувала заняття з фаху «Хореографія» у Мистецькому навчальному закладі «Дебют» при Київській дитячій школі мистецтв №3 з вересня 2017 року і на даний час навчається на хореографічному відділенні в Київській дитячій школі мистецтв №3 в класі викладача ОСОБА_14 .

За період відвідування закладу дитину на заняття приводили та забирала мати дитини ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_6 та здійснювала плату за навчання. Батько дитини жодного разу не відвідував школу та не був присутній на святкових концертах за участю своєї дитини, які проводилися в школі.

Відповідно до довідки від 04 липня 2018 року №34-2725 наданої завідувачем навчально-методичного центру психологічної служби РНМЦ Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, повідомлено, що за результатами роботи з ОСОБА_3 навчально - методичним центром надано інформацію, що дівчинка легко йде на контакт, адекватно сприймає запропоновані завдання і з цікавістю їх виконує. Пізнавальні процеси дитини відповідають віковим нормам. Самооцінка адекватна. Добре розвинута уява. Дівчинка має мрії, любить все нове та цікаве. На час зустрічі перебуває в спокійному стані з незначними проявами тривоги. Чутлива, любить красиве. Під час зустрічі проявляються прагнення до незалежності та відмови від чітких рамок. Розмовляти про тата ОСОБА_5 відмовляється категорично. Станом на 04 липня 2018 року емоційних зв`язків з батьком та потреби в їх налагодженні з боку дитини не зафіксовано.

Згідно копії довідки КДУ УПМСД №4 від 05 червня 2018 року зазначено, що малолітня ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: часто хворіючи гострими простудними захворюваннями. Лікується амбулаторно. Спостерігається вдома та відвідує поліклініку з матір`ю

Згідно з Висновком Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №102/02/3-6239 від 10 липня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав, підписаного Першим заступником голови В. Крохмалюком, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважала за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_1 , стосовно малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 05 липня 2018 року №12).

Крім цього відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів, яку погасив у березні 2018 року. У зв`язку з ухиленням боржника, ОСОБА_1 , від виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду про сплату аліментів на утримання дитини, Київським відділом державної виконавчої служби м. Полтави ТУЮ у Полтавській області було винесено чотири постанови:- про арешт коштів боржника ОСОБА_1 ВП №19089522 від 24 січня 2018 року; - про арешт майна боржника ВП №19089522 від 02 листопада 2017 року; - про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами для погашення заборгованості ВП №19089522 від 23 лютого 2018 року.

Також, згідно копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2010 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 лютого 2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Начальником Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області надано відповідь від 12 квітня 2018 року №6581 по суті розгляду заяви ОСОБА_2 від 19 березня 2018 року повідомлено, що згідно даних АСВП на виконанні перебуває виконавче провадження №19089522 з примусового виконання виконавчого листа №2-1857, виданого 15 квітня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 05 лютого 2010 року.

Постановою державного виконавця від 07 травня 2010 року виконавче провадження відкрито. В матеріалах виконавчого провадження наявна довідка №12/21146 від 09 листопада 2010 року, згідно якої заборгованість по аліментах станом на 01 листопада 2010 року у сумарному виразі по 2-х виконавчих листах складає 776,21 грн. А також згідно довідок розрахунків від 16 лютого 2018 року та 20 березня 2018 року заборгованість по аліментах за період з 2013 по 01 лютого 2018 року склала 20134,25 грн. та 3284,75 грн. Боржником вищевказану заборгованість погашено через депозитний рахунок відділу ДВС, яку перераховано на реквізити, що містять матеріали виконавчого провадження. Станом на 01 березня 2018 року заборгованість по аліментам згідно виконавчого документу відсутня.

Згідно наданої копії договору від 10 серпня 2017 року про надання спортивно - оздоровчих послуг малолітня ОСОБА_3 2008 року народження, відвідує спортивно-оздоровчі послуги мережі фітнес клубу «Sport Life».

Відповідно до копії довідки виданої Директором Мистецького закладу «Дебют» 2 від 05 квітня 2018 року зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала заняття з фаху «Хореографія» у мистецькому навчальному закладі «Дебют» при Київській дитячій школі мистецтв №3 з 01 вересня 2012 року по 31 травня 2017 року. Розмір щомісячної плати за навчання в 2012-2016 навчальних роках становив 270 грн., 2016-2017 навчальних роках - 300 грн. Плата за навчання була здійснена в повному обсязі.

Згідно копії довідки виданої Директором Київської дитячої школи мистецтв №3 від 05 квітня 2018 року № 79 зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчається в Київській дитячій школі мистецтв №3 на хореографічному відділенні з 01 вересня 2017 року і на даний час в класі викладача ОСОБА_14 . Розмір щомісячної плати за навчання на 2017-2018 навчальні роки становить 230 грн. Плата за навчання приходить вчасно.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками.

Суд виходив виключно з інтересів дитини, при цьому врахував повідомлення завідувача навчально-методичного центру психологічної служби РНМЦ Управління освіти Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, за результатами роботи зі ОСОБА_3 , що станом на 04 липня 2018 року емоційних зв`язків з батьком та потреби в їх налагодженні з боку дитини не зафіксовано, а також той факт, що відповідачем не було доведено поважність причин невиконання протягом тривалого часу своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.

Щодо вимог про зміну розміру аліментів, то суд виходив з того, що відсутні докази зміни матеріального і сімейного стану платника аліментів в сторону поліпшення, а тому відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з вимогами ст.150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень п.п.2,3 ст.150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

Пунктом другим частини першої ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789- XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів,на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Пункт 17 зазначеної постанови роз`яснює, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Таких же висновків прийшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 01 листопада 2017 року (справа №211/559/16-ц).

Крім цього, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, за правилами ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Положеннями ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).

Положення ст.192 СК України лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками, проте доказів того, що матеріальний і сімейний стан платника аліментів змінився в сторону поліпшення, позивачем не надано.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року слід залишити без змін.

У наданому ОСОБА_2 відзиві, остання просила стягнути зі ОСОБА_1 на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Зазначена вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Матеріали справи не містять розрахунку витрат за надані послуги з правової допомоги, а також акту приймання-передачі наданих послуг, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє прохання стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 11 липня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба