Постанова

Іменем України

04 липня 2019 року

м. Київ

справа № 756/613/15-ц

провадження № 61-28593св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ізі Лайф»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо - будівельна компанія «Легіон», Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року у складі судді Шевчука А. В. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Панченка М. М., Левенця Б. Б.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2011 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ізі Лайф» (далі по тексту - ТОВ «Компанія з управління активами «Ізі Лайф») звернувся до суду з позовом, у якому просив в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - будівельна компанія «Легіон» (далі по тексту - ТОВ "Виробничо-будівельна компанія «Легіон») за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 15-93/17-4668/07 (зі змінами) у сумі 75 879 253,01 грн, звернути стягнення на предмети іпотеки та застави, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 16 (групи приміщень № 102) - офіс, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 212,90 кв. м, та автомобіль SUBARU Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама, коляска) № JF1SG НОМЕР_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі по тексту - ЗАТ «Промінвестбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі по тексту - ПАТ «Промінвестбанк»), та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Максімус» (далі по тексту - ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Максімус»), правонаступником якої є ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Легіон», укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-4668/07, до якого у подальшому були внесені зміни, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії на суму 70 000 000,00 грн на строк з 27 жовтня 2007 року до 30 вересня 2010 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 16% річних.

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 як майновий поручитель передав ЗАТ «Промінвестбанк» в іпотеку належні йому на праві власності нежилі приміщення з № 1 по № 16 (групи приміщень № 102) - офіс, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 212,90 кв. м, про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 22 травня 2008 року № 15-94/17-2989/08.

На підставі договору застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08, зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року, ОСОБА_1 передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль SUBARU Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 .

Через порушення позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість у сумі 75 879 253,01 грн. 30 березня 2010 року ПАТ «Промінвестбанк» відступило право вимоги за згаданими кредитним договором, іпотечним договором та договором застави ТОВ «Компанія з управління активами «Ізі Лайф».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року позов ТОВ «Компанія з управління активами «Ізі Лайф» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Легіон» перед ТОВ «Компанія з управління активами «Ізі Лайф» за кредитним договором № 15-93/17-4668/07 від 24 жовтня 2007 року в розмірі 75 879 253, 01 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 61 919 592, 42 грн, за відсотками - 13 953 660, 59 грн, за комісійною винагородою - 6 000,00 грн, звернено стягнення на нежилі приміщення № 1 - 16 (групи приміщень № 102) - офіс, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 212,90 квадратних метрів, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 15-94/17-2989/08 від 22 травня 2008 року, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Встановлено початкову ціну продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 15-94/17-2989/08 від 22 травня 2008 року, в розмірі 2 057 000, 00 грн, визначеному згідно з експертним висновком суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 .

Звернуто стягнення на автомобіль Subaru Forester, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 , тип: легковий, що є предметом застави відповідно до договору застави майна № 15-94/17-4891/08 від 04 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Встановлено початкову ціну продажу рухомого майна, що є предметом застави відповідно до договору застави майна № 15-94/17-4891/08 від 04 вересня 2008 року, в розмірі 89 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із наявних правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно.

У цивільному законодавстві України закріплено презумпцію дійсності правочину і ОСОБА_5 не надано належних доказів на підтвердження обізнаності заставодержателя з приводу того, що на час укладення договору застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 автомобіль SUBARU Forester, д.р.н. НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 , тип: легковий, належав на праві спільної сумісної власності подружжю Грушевих.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року в частині звернення стягнення на автомобіль Subaru Forester, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасовано, у задоволені позову в цій частині відмовлено.

Суд змінив рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року в частині встановлення розміру початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації та встановив початкову ціну продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №1 5-94/17-2989/08 від 22 травня 2008 року, в розмірі 9 198 345,00 грн, визначеному висновком експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз № 2965/17-43 від 07 червня 2017 року.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на автомобіль Subaru Forester, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає скасуванню, оскільки у позивача відсутні права заставодержателя щодо цього майна через те, що договір застави майна № 15-94/17-4891/08 був визнаний недійсним за рішенням суду, яке набрало законної сили; в частині щодо визначення розміру початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації ухвалене з порушенням положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» та статтей 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року, у зв`язку з чим підлягає зміні в цій частині із встановленням початкової ціни продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 15-94/17-2989/08 від 22 травня 2008 року, в розмірі 9 198 345,00 грн, визначеному висновком експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз № 2965/17-43 від 07 червня 2017 року; в іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди порушили норми процесуального права та не залучили її до участі у справі в якості співвідповідача, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості у повному обсязі реалізувати свої процесуальні права.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 22 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Судами встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Максімус», правонаступником якої є ТОВ «Виробничо-будівельна компанія «Легіон», укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-4668/07, до якого у подальшому були внесені зміни, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії на суму 70 000 000,00 грн на строк з 27 жовтня 2007 року до 30 вересня 2010 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 16% річних.

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 передав ЗАТ «Промінвестбанк» в іпотеку належні йому на праві власності нежилі приміщення з № 1 по № 16 (групи приміщень №102) - офіс, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 212,90 кв. м, про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08.

На підставі договору застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08, зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року, ОСОБА_1 передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль SUBARU Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 .

Через порушення позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість у сумі 75 879 253,01 грн.

30 березня 2010 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Ізі Лайф» було укладено договір відступлення права вимоги № 20-0530/2-1 за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-4668/07, договір відступлення права вимоги № 20-0536/3-1 за іпотечним договором № 15-94/17-2989/08, договір відступлення права вимоги № 20-0537/3-1 за договором застави майна № 15-94/17-4891/08.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року, відмовлено у визнанні недійсними договору відступлення права вимоги № 20-0530/2-1 за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-4668/07, договору відступлення права вимоги № 20-0536/3-1 за договором застави майна № 15-94/17-4891/08.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року визнано недійсним договір застави майна № 15-94/17-4891/08 від 04 вересня 2008 року з додатком № 1, що був укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , а також договір про внесення змін до цього договору від 27 вересня 2008 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 12 ЦК особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

За статтею 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що право ТОВ «Компанія з управління активами «Ізі Лайф» вимагати погашення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-4668/07 шляхом звернення стягнення на іпотечне майно виникає з умов іпотечного договору № 15-94/17-2989/08, стороною якого є ОСОБА_1 , як особа, за якою зареєстровано право власності на передане в іпотеку майно, та зробили правильний висновок про те, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у цій справі.

Доводи ОСОБА_2 про необхідність залучення її до участі у справі в якості співвідповідача є безпідставними, оскільки це є правом позивача, а не обов`язком суду. Названа особа приймала участь у справі як третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору, і користуючись тим обсягом прав, наданих цій особі (статті 27, 35 ЦПК України 2004 року), могла в повній мірі захистити свої права в цій справі.

Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України оцінка доказів не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій і їм надана належна оцінка.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року в частині, яка не змінена та не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель