ЄУН № 336/3834/18
пр. № 2/336/232/2019
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та стягнення моральної шкоди, в якій позивач просить стягнути з відповідача 127887 гривень заборгованості за договором позики та 5000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати.

18.02.2019 року позивач звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, 1/3 частка якої належить відповідачеві.

Заява про забезпечення позову розглянута судом без повідомлення учасників справи у відповідності до положень ст. 153 ч. 1 ЦПК України.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Як розяснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Позивач, звертаючись з позовом до відповідача, вказував, що відповідачем не виконані зобовязання з повернення позики, тому просить стягнути заборгованість за договором, а також грошові кошти на відшкодування моральної шкоди .

В заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на на квартиру АДРЕСА_2.

Заявником не обґрунтовано необхідність забезпечення позову, а також заявником не визначено чому невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Також позивач не вказав і чому, на його думку, невжиття саме запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Заявником також не обґрунтовано і пропорційність запропонованих заходів забезпечення позову позовним вимогам, адже позивач просить накласти арешт на більшу частку житлового будинку.

При цьому ОСОБА_1 просить накласти арешт на всю квартиру, натомість як вказує, що відповідачеві належить лише її частка.

Крім того, позивачем не доведено, що за відсутності накладення арешту на майно, рішення суду у разі задоволення позову, неможливо буде виконати, при цьому предмет спору грошові кошти, не має відношення до житла, на яке позивач просить накласти арешт.

Також позивачем суду не надано документів на підтвердження того, що квартира, на яку він пропонує накласти арешт, належить відповідачеві станом на час звернення з заявою про забезпечення позову, адже витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно датований квітнем 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви та забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 153, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк