справа № 691/181/19
провадження № 2/691/289/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

провівши у підготовчому засіданні в приміщенні суду м.Городище Черкаської області розгляд цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 батьком. 21 лютого 2017 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає в АДРЕСА_1 разом із доньками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач проживає на тимчасово окупованій території, будь-які контакти з ним відсутні. Матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини не надає, хоч зобов`язаний це робити, остільки являється батьком дитини, чим порушує право дитини на належний рівень життя і розвитку. ОСОБА_2 є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, родичів, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до Сімейного Кодексу України, не має, в зв`язку з чим прийняла рішення звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

В підготовче засідання, позивач не зявилася, через канцелярію суду подала заяву від 22 лютого 2019 року за вхідним №1217/19 про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Городищенського районного суду Черкаської області веб-сайту Судової Влади України, відповідно до порядку, визначеного ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, в підготовче засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень не надав. Відповідно до положень ст.12-1 вказаного Закону, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасника справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси на офіційному веб-сайті Судової Влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Судом дотримано вимоги процесуального закону та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо способу повідомлення учасника справи про дату, час та місце судового засідання та його виклик у такий спосіб.

Неявка учасників справи не перешкоджає судовому розгляду, так як повідомлені вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у їх відсутність.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, розглянувши заяву позивача, враховуючи належне повідомлення відповідача про судовий розгляд, вбачає підстави до розгляду цивільної справи у підготовчому засіданні, згідно до ст.200 ЦПК України, та дослідивши докази у справі вважає, що позов обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітню дитину.

Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Із досліджених судом доказів вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м.Донецьку, сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4). Згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року позивач у зареєстрованому шлюбі не перебуває (а.с.5-6). Неповнолітня ОСОБА_3 проживає біля позивача та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Городищенської міської ради Городищенського району Черкаської області від 04 лютого 2019 року за №468 (а.с.8). Згідно довідки від 21 лютого 2017 року №288, позивач взята на облік, як внутрішньо переміщена особа (а.с.7). Згідно вказаної довідки, фактичне місце її проживання АДРЕСА_1 (а.с.7). Відповідно до відповіді на запит суду, Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області від 18 березня 2019 року №01-12/607, ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа на обліку не перебував і не перебуває (а.с.20).

Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про її стан здоров`я, вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, який, як зазначила позивач у позовній заяві, офіційно не працюючий, не має стягнень по виконавчих документах, домовленість про сплату аліментів між ними як батьками відсутня, питання утримання неповнолітньої дитини не вирішено, тому слід стягнути із ОСОБА_2 аліменти, як такого, що має можливість їх сплачувати на утримання дитини.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивач просить стягнути конкретну тверду грошову суму.

Аналізуючи положення ст.ст. 182 та 184 СК України, суд приходить до висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний лише враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі, ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На час розгляду цивільної справи в суді, неповнолітній ОСОБА_3 виповнилось 13 років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» 50% прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2019 року становить 1059,00 грн.

Суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1059 грн. 00 коп. щомісячно, враховує, що вказаний розмір аліментів є не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, достатнім для утримання дитини зі сторони відповідача та є можливим в його отриманні з огляду на готовність виконання такого обсягу зобов`язання відповідачем.

Оцінюючи зібрані та досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., остільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Позов підтверджується: копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 ; копією рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року; довідкою Виконавчого комітету Городищенської міської ради Городищенського району Черкаської області від 04 лютого 2019 року за №468; копією довідки внутрішньо переміщеної особи від 21 лютого 2017 року №288.

На підставі вищенаведеного, та керуючись ст.ст. 141, 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 141,200, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої АДРЕСА_3 , тимчасово проживаючої АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн. 00 (п`ятдесят) коп., щомісячно, починаючи з 07 лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житяля АДРЕСА_2 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь Держави, отримувач коштів Управління Казначейства у Городищенському районі Черкаської області 22030106 , банк отримувача Казначейство України, код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікацій доходів бюджету 22030106.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи, для відому.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області.

Суддя О. М. Савенко