Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 663/3093/14-ц

провадження № 61-13634св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 16 січня 2015 року у складі судді Пухальського С. В. та рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2016 року у складі суддів: Орловської Н. В., Борка А. Л., Приходько Л. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_1,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 21 742 долари 40 центів США. У забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 08 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 22 511 доларів 94 центи США, із яких: 20 208 доларів 53 центи США - тіло кредиту; 2 303 долари 41 цент США - проценти; 30 048 грн 44 коп. - неустойка, в тому числі: пеня - 2 170 грн 12 коп., штраф за порушення пункту 4.3.2. кредитного договору - 27 878 грн 32 коп.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану суму боргу із солідарних боржників.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 16 січня 2015 року позов задоволено. Стягнуто достроково солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 048 грн 44 коп. та 22 511 долар 94 центи США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 08 вересня 2014 року утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню із солідарних боржників.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2016 року рішення районного суду в частині стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» солідарно із поручителя ОСОБА_1 штрафу в розмірі 27 878 грн 32 коп. та стягнення судового збору в сумі 3 077 грн скасовано і ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» про солідарне стягнення із поручителя ОСОБА_1 штрафу в розмірі 27 878 грн 32 коп. та стягнення судового збору в сумі 3 077 грн відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 в сумі 22 511 долар 94 центи США. та пені в сумі 2 170 грн 12 коп. залишено без змін.

В частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 апеляційний суд справу не переглядав.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо припинення зобов'язань поручителя за частиною четвертою статті 559 ЦК України. За умовами укладеного між позивачем і ОСОБА_1 договору порука припиняється належним виконанням позичальником взятих кредитних зобов'язань чи виконання поручителем цих же зобов'язань згідно умов цього договору. Банк використав право дострокового стягнення із позичальника і поручителя заборгованих сум та надіслав на їх адресу письмове повідомлення від 12 вересня 2014 року, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Із позовом до відповідачів про солідарне стягнення із них боргу позивач звернувся 26 вересня 2014 року. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність встановлених договором поруки підстав для солідарного стягнення кредитного боргу із поручителя. Разом із тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо покладення подвійної відповідальності за одне і те саме порушення позичальником кредитних зобов'язань. Вимога про стягнення неустойки у вигляді штрафу обґрунтована тим, що боржник порушив умови пункту 4.3.2 кредитного договору, яким встановлений обов'язок суворо дотримуватись положень кредитного договору, а також договору іпотеки.За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення. Оскільки юридична відповідальність позичальника у вигляді сплати пені встановлена умовами основного кредитного зобов'язання у випадку невиконання позичальником обов'язку вносити щомісячний платіж не пізніше 10 числа поточного місяця, і таке ж саме порушення вказане як підстава для стягнення штрафу за пунктом 4.3.2 цього договору, їх одночасне застосування за одне і те саме порушення свідчить про недотримання судом положень, закріплених статтею 61 Конституції України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що її порука за договором від 11 лютого 2008 року припинилася у зв'язку з тим, що згідно умов частини четвертої статті 559 ЦК України, якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 21 742 долари 40 центів США на строк до 11 лютого 2033 року зі сплатою 12,99 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до п.5.3 якого порука припиняється належним виконанням позичальником взятих кредитних зобов'язань чи виконання поручителем цих же зобов'язань згідно умов договору.

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 530, 612, 525 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частинами першою, другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент укладення договору поруки та реалізації права на дострокове стягнення кредиту, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України у вказаній вище редакції передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У касаційній скарзі заявник посилається на припинення поруки у зв'язку зі спливом річного строку від дня укладення договору поруки для пред'явлення вимог до поручителя.

За змістом статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Сторони кредитного договору визначили строк дії основного зобов'язання до 11 лютого 2033 року, який було змінено кредитором в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, на дострокове повернення кредиту.

Таким чином, у спірних правовідносинах встановлений строк основного зобов'язання, а тому положення третього речення частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент укладення договору поруки та реалізації права на дострокове стягнення кредиту, не підлягають застосуванню при визначенні строку дії поруки ОСОБА_1

Доводи касаційної скарги зводяться до помилкового тлумачення змісту третього речення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 16 січня 2015 року в переглянутій та незміненій при апеляційному розгляді справи частині та рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик