РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12791/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/259/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "Дельта Банк",

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року (ухвалене у складі судді Тимощука О.Я., повний текст рішення суду складено 16 листопада 2018 року) у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк", -

в с т а н о в и в :

04 вересня 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк".

Позовна заява мотивована тим, що 13.07.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1701/0707/71-009, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25000 дол США.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 за договором іпотеки № 1701/0707/71-009 Z-1 від 13.07.2007 року передала в іпотеку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2007 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником кредитних зобов'язань утворилася заборгованість, у розмірі 423 555,14 грн.

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором ПАТ "Сведбанк" передав, а ПАТ "Дельта Банк" прийняв права вимоги за вказаним кредитним та забезпечувальним до нього договором.

Просили суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 423 555,14 грн звернути стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві особистої власності іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2007 року та визнати за ними право власності на нього.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд не наділений повноваженнями звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотеко держателем.

11 грудня 2018 року ПАТ "Дельта Банк" подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення.

Позов АТ "Дельта Банк" про звернення стягнення на нерухоме майно шляхом набуття права власності на нього є підставним, оскільки таким способом суд захищає порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою.

16 січня 2019 року представником ОСОБА_3 адвокатом Мороз Л.С. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що стаття 37 Закону України "Про іпотеку" не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Просила суд залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони в судове засідання не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про залишення її без задоволення.

Судом встановлено, що 13.07.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №1701/0707/71-009, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 000 доларів США, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом, на строк з 13.07.2007 року по 12.07.2032 року (а.с. 5).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та АКБ "ТАС-Комерцбанк" (іпотекодержатель) 13.07.2007 року укладено договір іпотеки №1701/0707/71-009-Z-1, згідно умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира належить їй на підставі Договору купівлі - продажу від 13.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П. (а.с. 12).

25.05.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ "Сведбанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "Сведбанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ "Сведбанк") від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 230).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість перед ПАТ "Дельта Банк" у розмірі 423555,14 грн, що складається з 382665,58 грн - тіло кредитну, 40889,56 грн - відсотки за кредитом.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 12 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 33 Закону України "Про іпотеку" передбачала, що вразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку";

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим, у частині першій статті 38 Закону України "Про іпотеку" визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві як на підставі рішенні суду, так і на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки за рішенням суду або на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України "Про іпотеку" не містить можливості визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" врегульовано порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, позивач відповідно до статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" має можливість звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Вказаний правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) та від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

При цьому, суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук