Справа № 442/1710/18
Провадження № 6/442/19/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді - Курус Р.І.,

з участю секретаря - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі подання старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа , -

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1, звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

В обґрунтування подання покликається на те, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження № 57323534 з виконання виконавчого листа № 442/1710/2018, виданого 20.08.2018 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5000 доларів США за договором позики від 29.03.2015 року, що в еквіваленті згідно курсу встановленого НБУ станом на 20.03.2018 року становить 132180, 22 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в сумі 11515,98 грн., а також 48510,55 грн. витрат на інфляції, та 3222,06 грн. судових витрат.

Виконавцем 04.10.2018 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причини невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклик суду не зявився, про причини неявки не повідомив. Зазначає, що рішення боржником на сьогоднішній день не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на виконання рішення суду не вчинено. Натомість, державною прикордонною службою України повідомлено, що ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України. Просить обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобовязань покладених виконавчим листом № 442/1710/2018, який видано 20.08.2018 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

Державний виконавець на розгляд подання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідност.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачено ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов'язань.

Відповідно до пункту 19 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзді боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Згідно ст. 441 ч.1, 3 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження». Обовязок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Отже, сама по собі заборгованість за виконуваним судовим рішенням не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобовязання.

Так, відповідно до висловленої Верховним Судом України позиції щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та у п. 19 ч. 3ст. 18 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, позначає з обєктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, у п. 50 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05 від 11 липня 2013 року, набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року) сформульовано основні принципи оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що національна влада зобовязана забезпечити, щоб втручання у право особи на виїзд з країни першопочатково було виправдано та співмірно з урахуванням обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем 04.10.2018 року постановлено постанову в межах ВП № 57323534 про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5000 доларів США за договором позики від 29.03.2015 року, що в еквіваленті згідно курсу встановленого НБУ станом на 20.03.2018 року становить 132180, 22 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в сумі 11515,98 грн., а також 48510,55 грн. витрат на інфляції, та 3222,06 грн. судових витрат.

Державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, посилається на те, що у останнього існує заборгованість зі сплати боргу ОСОБА_3 Однак, саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

Крім цього, в матеріалах подання немає жодних актів державного виконавця чи письмових пояснень щодо причин несплати боржником суми боргу, не наведено будь-яких належних доказів про ухилення боржника від виконання зобовязань, зокрема, ненадання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, чи своєчасної неявки за викликом державного виконавця тощо.

Як вбачається з подання, вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка та будинок в с. Медвежа Дрогобицького району Львівської області, а також транспортний засіб марки Mercedes-Benz 213CDI 2148.

Однак, у матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобовязання, чи у нього є на це обєктивні причини, а тому подання є передчасним.

Разом з тим, сам по собі виїзд за межі України боржника не зумовлює неможливість виконання останнім зобовязання перед стягувачем, а докази щодо наміру ОСОБА_2 виїхати за межі України на постійне місце проживання державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби в поданні не зазначені.

Виходячи з вищенаведеного, та керуючись ст.ст. 10, 18,441 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Дата складення ухвали 31.01.2019 року.

Суддя Курус Р.І.