ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/240/19 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

секретар - Сович Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 січня 2019 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Сливкою Л.М. у цивільній справі №607/17286/18 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України, про встановлення фактів заподіяння шкоди честі, гідності та діловій репутації фізичної особи та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що протиправними діями прокуратури Тернопільської області принижено його честь, гідність та ділову репутацію, внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду. Оскільки моральна шкода йому спричинена незаконними рішеннями та діями органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, тому судовий збір відповідно до п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" не справляється.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору у розмірі 704,80 грн в частині вимог немайнового характеру та 135 000,00 грн в частині вимог відшкодування моральної шкоди.

На виконання вимог вказаної ухвали суду ОСОБА_1 надав оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 704,00 грн. Щодо виконання ухвали в частині сплати судового збору у розмірі 135 000,00 грн за вимоги про відшкодування моральної шкоди повторно вказав, що за таку вимогу судовий збір не справляється відповідно до п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та разом із доданими до неї документами повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунено недоліки у визначений судом строк, а тому позовна заява підлягає поверненню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції іншому судді. Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою, оскільки від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", про що зазначав у позовній заяві. Крім цього, просив в порядку п. 10 ст. 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу відносно судді ОСОБА_2.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

ОСОБА_1 звернувся із позовом до прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України, про встановлення фактів заподіяння шкоди честі, гідності та діловій репутації фізичної особи та відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних, на думку позивача, рішень та дій прокуратури Тернопільської області.

Тобто, позовна заява ОСОБА_1 містить як вимогу про встановлення самого факту заподіяння шкоди (немайнова вимога), так і похідну від цієї вимоги - відшкодування моральної шкоди в розмірі 9 000 000 грн (майнова вимога).

Як уже зазначалось вище, на виконання вимог ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 надав оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 704,00 грн за позовні вимоги немайнового характеру, а саме встановлення факту заподіяння шкоди, а тому суд першої інстанції позовну заяву в цій частині передчасно визнав неподаною та повернув позивачу.

Щодо необхідності сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Оскільки зазначена норма Закону не конкретизує вид шкоди (матеріальної чи моральної), тому судовий збір не справляється позивачами за подання позовної заяви як про відшкодування матеріальної, так і моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів державної влади.

Таким чином, в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 9000000,00 грн , спричиненої незаконними діями прокуратури Тернопільської області, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір".

Суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про визнання позовної заяви ОСОБА_1 неподаною та повернення її позивачеві.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про постановляння в порядку п. 10 ст. 262 ЦПК України окремої ухвали відносно судді ОСОБА_2., колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст. 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно ч. 10 ст. 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

ОСОБА_1 просив постановити окрему ухвалу з підстав упередженості суду першої інстанції.

Разом з тим, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об"єктивності судді, є однією із підстав для відводу судді, що вирішується у встановленому законом порядку.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про направлення справи до суду першої інстанції іншому судді, то воно не підлягає задоволенню, оскільки питання передачі справи іншому судді виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 січня 2019 року слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 379, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 січня 2019 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2019 року.

Головуюча

Судді