Провадження № 2/638/334/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Грищенко І.О.

за участю секретарів Самогньозд О.І., Котяш Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні ів залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного затримання,

УСТАНОВИВ:

12.10.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 657 720 грн , завдану внаслідок незаконного затримання. Зобов"язати відповідача - Міністерство внутрішніх справ України після набрання рішенням суду законної сили , направити на його адресу офіційне письмове вибачення за незаконне затримання та допущений відносно нього та його сім"ї нелюдське свавілля.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 17.09.2010 року приблизно о 09 -00 годині при поверненні з родиною з відпустки, на трасі біля с. Симеїз ( АР Крим) , транспортний засіб, на якому вони рухалися, був зупинений співробітниками ДАІ, після чого, до автомобіля підбігли троє чоловіків в цивільному одязі, які не назвалися , не ознайомили його з відповідним офіційним документом, на підставі якого його було затримано із застосуванням насильства, а саме за руки та ноги витягли його з автомобіля, в результаті чого відкрились післяопераційні шви, були завдані тілесні ушкодження. Його родина залишились на дорозі в горах у безпорадному стані, без їжі, грошей, води та зв`язку, тоді, як його в цей час доставили до приміщення УВС м. Ялти, де співробітники міліції, не пояснивши нічого та не надавши ніякого офіційного документу, у відсутністі понятих , здійснили його особистий обшук та оглянули особисті речі. Після чого, не надали йому ні копію протоколу затримання, ні копію протоколу обшуку. На його прохання викликати медичну допомогу, співробітники міліції не реагували. Підставою такого затримання було притягнено його в якості обвинуваченого по сфабрикованій кримінальній справі за злочин, якого він не скоював. Пізніше зазначена кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину в його діях та відносно посадових осіб УМВСУ в Полтавській області проводилося досудове слідство. Також позивач зазначає, що у зв`язку з його незаконним затриманням та позбавленням волі більш ніж на три години, він відчував сильне почуття страху за себе та родину, відчай та безпорадність, тривалий час страждав та продовжує страждати від тяжкості необґрунтованого затримання, що спричинює йому тяжкі моральні страждання, спричинює шкоду здоров`ю. Перебування його у стресовому стані під час незаконного затримання, не надання йому своєчасної медичної допомоги спричинило погіршення стану здоров`я , що потягло за собою моральні страждання, оскільки після вказаних подій йому довелося проходити тривалий курс реабілітації здоров`я. Зазначені події потягли за собою глибокі моральні та фізичні страждання, у зв`язку з чим він потрапив до лікарні, де тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні та реабілітації, як наслідок комісією МСЕК в червні 2011 року був визнаний інвалідом 2 групи. Також в обґрунтування позову позивач посилається на те, що у зв`язку із зазначеним порушенням його конституційних прав, йому була спричинена моральна шкода, яка виразилася у тривалому порушенні нормальних життєвих зв`язків, суттєвим погіршенням умов життя, розривом відносин з багатьма людьми, різким погіршенням стану здоров`я, що викликало тяжкі моральні та психологічні страждання та переживання та потребувало від нього значних зусиль для поліпшення умов життя.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в обгрунтування .

Уповановжений представник відповідача, в особі представника Міністерства внутрішніх справ України ,в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що на орган, інтереси якого вона представляє, не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню позивачу шкоди. Крім того , просила провадження у справі закрити, мотивуючи тим , що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходилась позовна заява позивача ОСОБА_1 до МВС України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним затриманням. Рішенням суду від 16.01.2015 року частково задоволенні вимог позивача, судом апеляційної інстанції рішення суду за апеляційною скаргою МВС України скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні вимог. Рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили. Таким чином, вважала, що позов, який є предметом розгляду на даний час , поданий позивачем про той самий предмет та з тих самих підстав, та до тих самих сторін.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2017 року клопотання уповноваженого представника відповідача -МВС України про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, залишено без задоволення.

Уповноважений представник відповідача- Державної казначейської служби України , в судовому засіданні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на підставі їх необґрунтованості та безпідставності.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обгрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги , дійшов наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судовим розглядом встановлено, що 19.02.2010 року слідчим СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області порушена кримінальна справа за фактом заволодіння шахрайським шляхом майном ТОВ «Ідалія» в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

13.09.2010 року старшим слідчим СУ ГУ МВС України в Полтавській області порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 та інших осіб за ч. 4 ст. 190 КК України.

17.09.2010 року позивача ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 106 КПК України в м. Сімферополь ( АР Крим ) , 18.09.2010 року доставлено до слідчого на допит , де йому було оголошено постанову про притягнення в якості обвинуваченого за ч. 4 ст. 190 КК України та запропоновано дати покази.

Даний факт підтверджується даними постанови про закриття кримінальної справи відносно особи від 21.07.2011 року.

Згідно з даними висновку №121( експертиза за матеріалами справи), ОСОБА_1 08.02.2010 року переніс операцію з приводу злоякісної пухлини сигмаподібної кишки , після чого пройшов цикли хіміотерапії . При огляді членами експертної комісії 23.09.2010 року ОСОБА_1 повідомив, що 17.09.2010 року був затриманий працівниками міліції, тілесних ушкоджень за цей проміжок часу з моменту затримання до моменту огляду ніхто не наносив, не падав. Перебуваючи під вартою , почував себе зле, було головокружіння, біль в ділянці черева, серця, спини, слабкість, підвищена температура. Звертався за медичною допомогою. Об`єктивно було виявлено: по передньо-зовнішній поверхні середньої та верхньої третини правого плеча крововилив у стані розсмоктування, фіолетово-зеленувато-жовтого кольору, розміром 10Х6см, довгою віссю направлений з 1 на 7 годину умовного годинкового циферблата. По передній поверхні верхньої третини лівої гомілки садно шкіри під червоною кірочкою на рівні прилеглих тканин розміром 1,3Х1,8см. (падіння 17.09.2010 року). Циркулярна пов`язка в ділянці середньої третини черева, яка прикриває собою колостому зліва. У ділянці нижньої третини передньої стінки черева післяопераційний шрам (лютий 2010 року). Інших тілесних ушкоджень не виявлено.

26.11.2010 року відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до даних висновку судово-психологічної експертизи Харківського ХДІСЕ імені засл. проф. М.С.Бокаріуса №2942 від 18 квітня 2014 року, ретроспективний аналіз матеріалів справи, поведінки та емоційного стану ОСОБА_1 в досліджуваній ситуації, з урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей, ситуація, в якій він опинився, є психотравмуючою та такою, що завдала фізичні та душевні страждання (моральна шкода), розмір компенсації якої залежить від ступеня вини органів досудового слідства .

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст.ст. 1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у висновку Верховного Суду у постанові від 15.05.2019, прийнятої за наслідками розгляду справи № 638/876/17-ц.

Зазначені висновки підлягають врахуванню з огляду на приписи ч.4 ст. 263 ЦПК України, за якими при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних глрм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі - Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України від 01.12.1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування збитку, заподіяного громадянинові незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню збиток в повному об`ямі незалежно від провини посадових осіб заподіяного громадянинові внаслідок незаконного затримання.

Згідно з п.2 ч.1 з т. 2 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування збитку виникає у випадках:

- закриття кримінальної справи за відсутності в діянні складу злочину або доведеності участі звинувачуваного в здійсненні злочину.

Достовірно встановлено, та підтверджується даними постанови старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області майора міліції Лоскот С.С. від 21.07.2011 року, що кримінальна справа, була закрита у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочинів, недоведеності його участі у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Пунктами ст.3 цього Закону та п.7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди.

Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.3,5 ст.3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з ч.ч .5,6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача , в особі Державної казначейської служби України , з приводу того, що позивачем не надані суду докази, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди .

В судовому засіданні встановлено факт порушення посадовими особами відповідача конституційних прав позивача, якого було безпідставно затримано працівниками міліції , після чого наступної доби доставлено до слідчого, де його без повідомлення причин затримання та доставки , обшукали , при цьому не надали відповідних процесуальних документів .

Вказані обставини, а також подальша необхідність в судовому порядку захищати свої конституційні права, на думку суду безумовно привели до моральних та фізичних страждань позивача, який крім того, є особою похилого віку, при цьому у зв`язку з наявністю тяжких, хронічних захворювань визнаний інвалідом 2 групи безстроково.

У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 неправомірними діями працівників МВС України моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань.

В своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 наголошує на тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому була заподіяна моральна шкоді, розмір якої ним визначено в сумі 657 720 грн.

Аналізуючи наведені позивачем доводи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що позивач зазнав моральних страждань у зв`язку з кримінальним переслідуванням, незаконним затриманням, чим були порушені його права , звичайний життєвий уклад, таким чином позовні вимоги законні та є частково обґрунтованими.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 достатньо не обгрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування, чому саме така сума , яка ним заявлена, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить із загальних принципів визначення розміру моральної шкоди: із принципу умовної рівності втраченого блага, поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості, розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення, справедливості - неупередженого ставлення до усіх учасників спору, а також враховуючи висновки проведеної судово - психологічної експертизи №2942 від 18.04.2014 року, яка була проведена Харківським науково - дослідним інститутом судових експертиз відносно ОСОБА_1.

Керуючись вищевикладеним, враховуючи характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач ОСОБА_1 при незаконному затриманні, яке мало місце 17.09.2010 року , їх глибину, тривалість, ожливу втрату престижу за час знаходження під слідством, втрату нормальних життєвих зв`язків, тяжкість вимушених змін в його житті, суд доходить висновку , що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу ОСОБА_1 спричиненої йому, неправомірними діями працівників відповідача , моральної шкоди , є сума в розмірі 5 000 грн.

При цьому заперечення представника відповідача, що моральна шкода позивачу вже була відшкодована на підставі інших судових рішень, які були ухвалені раніше, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що саме за вказане вище була стягнута моральна шкода з відповідача на користь позивача.

Позовна вимога позивача в частині зобов"язання відповідача - Міністерство внутрішніх справ України після набрання рішенням суду законної сили , направити на його адресу офіційне письмове вибачення за незаконне затримання та допущений відносно нього та його сім"ї нелюдське свавілля, не підлягає задоволенню в рамках виниклих між сторонами правовідносин..

Тому, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, відшкодовується державою.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, основними завданнями Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку і таке інше. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Тобто Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України.

Пунктом 35 Постанови Кабінету Міністрів України № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» від 03.08.2011 визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Вказане стягнення провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст.23, 48 Бюджетного кодексу України.

Також, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню на рахунок держави з відповідачів у рівних частках - по 121,80 гривень з кожного.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 19, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1173-1174, 1176 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди », керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного затримання - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України ( місце знаходження : 01601, м. Київ, вул. Бастіонна 6, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 ( місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок коштів Державного бюджету України ( шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ) грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди в розмірі 5 000 ( п`ять тисяч ) грн

Стягнути з Державної казначейської служби України ( місце знаходження : 01601, м. Київ, вул. Бастіонна 6, ідентифікаційний код юридичної особи в ) та Міністерства внутрішніх справ України (місце знаходження : 01024, м. Київ, вул.. Богомольця, 10) на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 121,80 грн грн. з кожного.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.О.Грищенко