ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/686/17
Провадження № 22-ц/4820/4/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.,

за участю: апелянта - ОСОБА_4,

представника апелянта - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/686/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року (суддя Павлова А.С.) у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_6, приватне акціонерне товариство «Фірма Бакалія», про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та зазначив, що 17 червня 2016 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем ГАЗ, д.н. НОМЕР_3, по вул.Незалежності в с.Бальківці Волочиського району, в порушення п.п. 2.3 «Б», 13.1 ПДР України, допустив зіткнення з транспортним засобом «Opel Omega B Caravan», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача, який зупинився на перехресті для надання переваги в русі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у позивача виникло порушення зору, в період з 18 по 26 жовтня 2016 року він перебував на стаціонарному лікуванні в обласному офтальмологічному травмцентрі комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги у м. Львові з діагнозом тотальне відшарування сітківки правого ока. На підставі висновку Хмельницької міжрайонної МСЕК позивачу встановлено III групу інвалідності по зору. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 березня 2016 року. ОСОБА_4 14 грудня 2016 року звернувся до ПАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, листом товариства від 13 лютого 2017 року у виплаті відшкодування йому відмовлено, посилаючись на те, що за змістом наданих ОСОБА_4 документів не вбачається те, що він є потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з наявними в матеріалах страхової справи копій чеків, розмір понесених позивачем витрат становить 47387,97 грн. У зв'язку з цим, ПАТ «СК «ПРОВІДНА» безпідставно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому на його користь з ПАТ «СК «ПРОВІДНА» підлягають стягненню страхове відшкодування у розмірі 47387,97грн., інфляційні нарахування у розмірі 1772,31грн. та 3% річних у розмірі 354,44грн.

Ухвалою Волочиського районного суду від 12 червня 2017 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ПАТ «Фірма Бакалія» та ОСОБА_6

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що наявні у позивача ушкодження зору були спричинені саме дорожньо-транспортною пригодою, а тому не доведено належними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та завданою його здоров'ю шкодою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що відповідачем не надано жодних доказів, які спростовують відомості, які вказані у довідках та виписках з медичної картки стаціонарного хворого. На переконання апелянта, ним до суду першої інстанції подані документи, які були достатньою підставою для встановлення причинно-наслідкового зв'язку порушення його зору внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17 червня 2016 року. Однак, такі документи до уваги взяті не були, що стало єдиною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Апелянт ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 17 червня 2016 року, близько 11год. 00хв., ОСОБА_6, керуючи по вул.Незалежності в с.Бальківці Волочиського району в напрямку до с.Курилівка Волочиського району Хмельницької області транспортним засобом ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3, в порушення п.п. 2.3 «Б», 13.1 ПДР України, при виконанні маневру перестроювання ліворуч, а в подальшому паркування біля лівого краю проїзної частини, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «OPEL Omega B Caravan», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який зупинився на перехресті для надання переваги в русі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Власником автомобіля ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3, є ПАТ «Фірма «Бакалія».

01 березня 2013 року між ПАТ «СК «ПРОВІДНА» та ПАТ «Фірма «Бакалія» укладено поліс №АЕ/4235669 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, об'єктом страхування визначено транспортний засіб «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3. Строк дії полісу з 14.03.2016 року до 13.03.2017 року.

Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 200000грн. на одного потерпілого.

ОСОБА_4 з 18 по 26 жовтня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в обласному офтальмологічному травматологічному центрі (ООТЦ) КМК ЛШМД з діагнозом «тотальне відшарування сітківки правого ока».

На строк до 01 січня 2019 року позивачу встановлена третя група інвалідності по зору.

14 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що у довідці про ДТП та у постанові Хмельницького міськрайонного суду від 19 липня 2016 року не зазначено, що останній є потерпілою особою внаслідок ДТП, яка сталась 17 червня 2016 року за участю забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ», д.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Відповідно до ст. ст. 3, 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №182 від 20.11.2017 року найбільш ймовірно, що порушення зору ОСОБА_4 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 17 червня 2016 року, про що свідчить відсутність гостроти зору ОСОБА_4 до отримання ним травми 17.06.2016 року та різке погіршення його зору з відшаруванням сітківки правого ока після вказаної травми, що і підтверджується записами лікарів в наявній медичній документації.

Оскільки висновок судово-медичної експертизи містив припущення, апеляційним судом було призначено комісійну судово-медичну експертизу.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №32 від 16.07.2018 року достовірно встановити причину відшарування сітківки обох очей та давність відшарування сітківки правого ока у ОСОБА_4 за представленими матеріалами справи та медичною документацією не можливо. Відшарування сітківки лівого ока, за даними медичної документації, виникло у післяопераційному періоді, приблизно 23-24.10.2016 року. Оскільки у ОСОБА_4 до дорожньо-транспортної пригоди 17.06.2016 року мали місце захворювання органів зору, а саме ангіопатія сітківки обох очей, нейроциркуляторна дистонія по гіпертонічному типу, на фоні яких (ангіопатії сітківки обох очей, нейроциркуляторної дистонії по гіпертонічному типу) могло виникнути відшарування сітківки, а після дорожньо-транспортної пригоди 17.06.2016 року не було встановлено зовнішніх тілесних ушкоджень в ділянці очей та голови, як місць прикладання травмуючої сили, не було встановлено ознак черепно-мозкової травми, тому між дорожньо-транспортною пригодою 17.06.2016 року та погіршенням зору у гр. ОСОБА_4 прямого причинного зв'язку не вбачається. Оскільки між дорожньо-транспортною пригодою 17.06.2016 року та погіршенням зору у гр. ОСОБА_4 прямого причинного зв'язку не вбачається, тому і придбання лікарських засобів та медичного матеріалу, квитанції про придбання яких знаходяться на а.с. 14-17 матеріалів цивільної справи №671/686/17, не пов'язане з дорожньо-транспортною пригодою 17.06.2016 року.

В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_7 підтвердила, що в наданій на проведення експертизи медичній документації не містяться відомості щодо звернення ОСОБА_4 з приводу отримання травми внаслідок ДТП за медичною допомогою. У ОСОБА_4 до дорожньо-транспортної пригоди були захворювання органів зору, будь-яких зовнішніх тілесних ушкоджень в ділянці очей та голови, ознак черепно-мозкової травми після ДТП встановлено не було, а тому причинного зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та погіршенням зору ОСОБА_4 не вбачається.

На день проведення експертизи експерти могли б побачити проблеми із зором, однак не виявили б тілесних ушкоджень, а тому необхідності в огляді позивача не було.

Допитана в судовому засіданні лікар-офтальмолог Хмельницької обласної лікарні ОСОБА_8 пояснила, що по медичній документації не прослідковується отримання ОСОБА_4 травм голови чи очей, що призвело б до відшарування сітківки лівого ока. ОСОБА_4 був встановлений діагноз «забій грудної клітини», який не міг призвести до порушення зору.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою та шкодою, заподіяною його здоров'ю. При цьому, колегія суддів не бере до уваги висновок судово-медичної експертизи №182 від 20.11.2017 року, оскільки він містить припущення щодо причинно-наслідкового зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та порушенням зору ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 30 січня 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.В. Купельський

Т.О. Янчук