КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Сержанюка А.С., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду в місті Києві від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київський завод шампанських вин «Столичний» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 31 серпня 2017 року її було звільнено з даної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п.1 ст. 41 КзПП України. Підставою для звільнення позивача з займаної посади стало укладення підприємством ПАТ «Київський завод шампанських вин «Столичний» договору оренди транспортного засобу від 16 серпня 2017 року.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила скасувати наказ №241-О від 31 серпня 2017 року про застосування заходів дисциплінарного стягнення,поновити її на посаді заступника директора з обліку, економічних та кадрових питань ПАТ «Київський завод шампанських вин «Столичний», стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 31 серпня 2017 року до моменту прийняття рішення по даній справі.

Рішенням Подільського районного суду в місті Києві від 25 квітня 2018 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт зазначав, що встановлені судом обставини про порушення ОСОБА_1, запроваджених на підприємстві антикризових заходів та фінансової дисципліни є недоведеними належними, допустимими доказами, а позивач, діями спрямованими на укладення договору оренди транспортних засобів, не мав намір нанести збитки підприємству.

У відзиві на апеляційну скаргу, погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки законодавством передбачено звільнення керівників певних категорій за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а позивач всупереч антикризовим заходам на підприємстві та покладених на неї обов'язків щодо скорочення витрат, без усякої необхідності, ігноруючи факт надання працівнику ОСОБА_2 службового автомобіля, уклала з ним договір оренди транспортного засобу, який виконував функцію особистого. Таким чином могла бути завдана шкода підприємству на суму 4 200 грн. щомісячно, що і стало підставою для звільнення.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Ковалевська Є.В. підтримала позицію, належним чином повідомлений позивач не з'явився.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не було встановлено обставин, які давали б підстави для поновлення позивача на займаній посаді, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу №241-О від 31 серпня 2017 року підставою для звільнення ОСОБА_1 стало одноразове грубе порушення трудових обов'язків, згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Згідно наказу відповідача від 16.06.2016 р. № 25-П в зв'язку з фінансово-економічною кризою в Україні та з метою стабілізації фінансової ситуації на підприємстві вирішено ввести в дію розроблену програму заходів скорочення матеріальних затрат, а заступнику директора з обліку, економічних та кадрових питань ввести жорсткий режим економії витрат (а.с. 76).

Наказом директора ПАТ "Київський завод шампанських вин "Столичний" від 15.05.2017 р. № 88-А з метою поліпшення фінансово-економічного становища підприємства створено антикризовий штаб, до якого увійшла позивачка, на яку покладено завдання щодо зниження затрат на обслуговування автотранспорту(а.с. 80).

Наказом директора № 64-П від 14.08.2017 р. на період відпустки директора ПАТ "Київський завод шампанських вин "Столичний", ОСОБА_4 на ОСОБА_1 були покладені обов'язки директора з правом підпису всіх документів(а.с.83).

16.08.2017 р. між ОСОБА_2, як орендодавцем, та ПАТ "Київський завод шампанських вин "Столичний" в особі ОСОБА_1, як орендарем було укладено договір оренди транспортного засобу "КІА ОПТІМА", д.н.з. НОМЕР_1(а.с.85-88).

Наказом № 241-0 від 31.08.2017 р. ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з обліку, економічних та кадрових питань за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, згідно п. 1 ст. 41 КЗпП (а.с.94).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

За змістом п. 1 ч. 1 статті 41 КЗпП України підставою для звільнення керівника є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не тривале, зокрема, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих, тощо.

Таким чином, наказ про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою для звільнення керівника.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки позивач всупереч антикризовим заходам запровадженим на ПАТ «Київський завод шампанських вин «Столичний», без усякої необхідності, ігноруючи факт надання працівнику службового автомобіля, уклала з ним договір оренди транспортного засобу.

Доводи позивача, щодо відсутності складної фінансово-економічної ситуації на підприємстві, що на його думку не перешкоджає укладенню договору оренди, не підтверджуються матеріалами справи та не впливають на висновки суду, оскільки у відповідності до наказу від 15 травня 2017 р. № 88-А з метою поліпшення фінансово-економічного становища підприємства створено антикризовий штаб, до якого увійшла позивачка, на яку покладено завдання щодо зниження затрат на обслуговування автотранспорту.

Відповідно до п.2.3 посадової інструкції ОСОБА_1, в обов'язки входив контроль заходів по зниженню витрат підприємства. (а.с.96)

Внутрішніми документами на позивача були покладені обов'язки щодо скорочення витрат, зокрема, на обслуговування транспортних засобів.

Таким чином, позивач всупереч свого обов'язку, щодо зниження витрат на обслуговування автотранспорту, не враховуючи факту надання ОСОБА_2 права користуватись службовим автомобілем, уклала договір оренди його особистого транспортного засобу, що передбачало сплату грошових коштів в сумі 4200 грн. щомісячно на користь останнього, які включали орендну плату та витрати на паливо.

Відповідно до п.8 договору оренди , цей договір оренди транспортного засобу укладається на один рік.

Згідно з п.9 договору оренди, щомісячна плата за користуванням транспортним засобом встановлюється у розмірі 1200 грн. на місяць, п.4 договру передбачено, що ПАТ «Київський завод шампанських вин «Столичний» в період дії даного договору власним коштом здійснюватиме заправлення транспортного засобу на суму, що не перевищує 3000 грн. в місяць.

Загальна сума орендної плати за період дії цього договору складає 14 400 грн., а можливі витрати на паливо транспортного засобу могли складати 36 000 грн..

Доводи апеляційної скарги, щодо недоведеності розміру завданої шкоди ПАТ «Київський завод шампанських вин «Столичний» колегія суддів відхиляє. Оскільки як і було зазначено, укладений договір оренди автотранспорту передбачав сплату коштів в розмірі 14400 грн. за період дії договору та витрат на паливо, таким чином могла бути заподіяна шкода в вищезазначеному розмірі.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Тобто одним із критеріїв чи є порушення особою трудових обов'язків грубими, є не тільки завдання шкоди, внаслідок вчиненого цією особою проступку, а й можливість завдання такої шкоди.

Таким чином, виходячи з характеру вчиненого ОСОБА_1 проступку, обставин, за яких його вчинено, та враховуючи можливість завдання шкоди підприємству, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені обставини свідчать про одноразове грубе порушення ОСОБА_1 своїх трудових обов'язків, а тому її звільнення є правомірним.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Крім того, апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду в місті Києві від 25 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: