Тростянецький районний суд
справа № 147/207/19
номер провадження № 2-н/147/18/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Дудіков А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51 нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати у розмірі 32967,11 грн.

Вивчивши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 160 Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 163, п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; а також до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВССУ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно висновку, викладеного у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 року, до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Аналіз наведених норм чинного процесуального законодавства дозволяє дійти висновку, що оскільки розгляд справи у наказному провадженні проводиться без виклику учасників судового розгляду, суд позбавлений можливості здійснити витребування будь-яких доказів по справі, розгляд справи проводиться у короткий строк, документи, якими заявник обґрунтовує свої вимоги в заяві про видачу судового наказу повинні бути обов'язково додані до заяви.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Заявником ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з Тростянецької МШБПМК №51 суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, однак доказів перебування у трудових відносинах з даною організацією суду подано не було.

Додана до заяви копія трудової книжки не належної якості та не засвідчена належним чином.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що у видачі судового наказу про стягнення з Тростянецької МШБПМК №51 на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Водночас суд роз'яснює, що за правилами ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених зокрема п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 95, 160-166 ЦПК України, Постановою Пленуму від 23 грудня 2011 року № 14 « Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до Тростянецької міжгосподарської шляхо-будівельної пересувної механізованої колони № 51 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Розяснити ОСОБА_1, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя