Справа № 347/1596/18
Провадження № 22-ц/4808/262/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників апелянта ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Косівського РВ ДВС ОСОБА_1 та головного державного виконавця Сіреджука П.П. на ухвалу Косівського районного суду від 11 грудня 2018 року, в складі судді Крилюк М.І., по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії начальника та головного державного виконавця - Сіреджука П.П. Косівського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з скаргою на дії начальника та головного державного виконавця Косівського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Скарга мотивована тим, що головний державний виконавець Сіреджук П.П. Косівського районного відділу Державної виконавчої служби в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий документ - ухвалу Косівського районного суду видану 19.10.2018 року якою забезпечено позов - накладено арешт на банківський рахунок відповідача- ТОВ «Велес-Авто» в межах заявленої ціни позову в сумі 150000,00 грн до вирішення спору по суті без прийняття до виконання з тих підстав що необхідно написати заяву про примусове виконання ухвали суду та сплатити виконавчий збір.

ОСОБА_3, посилаючись на зазначені обставини, просив визнати незаконними дії головного державного виконавця Косівського РВ ДВС головного територіального Управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2

Ухвалою Косівського районного суду від 11 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано дії головного державного виконавця Сіреджука П.П. Косівського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області щодо повернення без виконання ухвали Косівського районного суду від 19.10.2018 року в справі 347/1596/2018 незаконними.

Зобов»язано Косівський районний відділ Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області вжити заходів до негайного виконання ухвали Косівського районного суду від 19.10.2018 року в справі 347/1596/2018р про забезпечення позову в частині накладення арешту на банківський рахунок відповідача ТОВ «Велес Авто» в межах заявленої ціни позову в сумі 150000,00 грн до вирішення спору по суті.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу суду начальник Косівського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_1 та головний державний виконавець Сіреджук П.П. зазначили, що згідно п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.. 3 цього Закону, а саме за заявою стягувача про примусове виконання рішення та сплати авансового внеску у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника фізичної особи. ОСОБА_3 засобами мобільного зв»язку було повідомлено про те, щоб він з»явився до відділу ДВС щоб виконати вказані умови, однак ним це зроблено не було. Апелянти вважають, що такі дії при винесенні повідомлення без прийняття до виконання з причин несплати авансового внеску є такими, що відповідають вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу скаржник ОСОБА_3 зазначив, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянти начальник Косівського РВ ДВС ГТУЮ ОСОБА_1 та головний державний виконавець Сіреджук П.П. підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам закону відповідає.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення вимог скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що головним державним виконавцем необгрунтовано повернуто виконавчий документ без виконання з тих підстав, що стягувачем не сплачено авансовий платіж.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом установлено, що ухвалою Косівського районного суду від 19 жовтня 2018 року задоволено заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову. Накладено арешт на банківський рахунок відповідача - ТОВ «Велес-Авто» в межах заявленої ціни позову в сумі 150000,00 грн. до вирішення спору по суті.

Копію ухвали направлено Косівському районному відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківській області для виконання. Копії ухвали також надіслано сторонам по справі для відома та виконання.

Головним державним виконавцем Сіреджук П.П. повідомлено стягувача ОСОБА_3 про необхідність останнього з»явитися у відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області для написання заяви про примусове виконання ухвали суду та сплати авансового внеску. Зазначені обставини апелянтами не заперечуються.

Згідно повідомлення головного державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.10.2018 року вбачається, що виконавчий документ повертається без виконання у зв»язку з тим, що направлений з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження, а саме відсутня заява стягувача про примусове виконання рішення, до заяви не додано квитанцію про сплату авансового внеску та що виконавчий документ пред»явлено не за місцем виконання.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб Державної виконавчої служби передбачено врегульовано розділом VІІ ЦПК України та розділом Х Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 447 та 448 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Положеннями п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред»явлення, у разі якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обо»'язковим.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, внесені стягувачем на окремий небюджетний рахунок, які використовуються виконавцем для організації та проведення виконавчих дій у спосіб та порядок, встановлений Міністерством юстиції України.

Відповідно до положень п.1,3 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Згідно частини другої даної статті до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

У відповідності до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, внесені стягувачем на окремий небюджетний рахунок, які використовуються виконавцем для організації та проведення виконавчих дій у спосіб та порядок, встановлений Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини п»ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Таким чином аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за виконання ухвали суду про зобов»язання вчинити дії, постановленої за результатами розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, не сплачується як виконавчий збір, так і авансовий платіж.

Посилання апелянтів на те, що єдиним стягувачем та стороною виконавчого провадження є ОСОБА_3, який не звільнений від сплати авансового внеску не заслуговують на увагу, оскільки виконавчий документ ухвала про забезпечення позову для виконання у відділ ДВС надійшла від суду, а не за заявою стягувача, а тому вимоги державного виконавця про внесення стягувачем авансового внеску у даному випадку є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що ухвала суду постановлена з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу начальника Косівського РВ ДВС ОСОБА_1 та головного державного виконавця Сіреджука П.П. залишити без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду від 11 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_4