АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/288/19Головуючий по 1 інстанції Мельник І.О.
Категорія: 310020000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2018 року (ухваленого суддею Мельник І.О., повний текст складено 16.11.2018 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

:

в с т а н о в и л а :

05 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що вона є матір`ю малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З батьком доньки - відповідачем ОСОБА_3, в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала. Проте, за їх спальною заявою до органу реєстрації, на підставі п. 1. ч. 2 ст. 125 СК України, відповідач визнав себе батьком ОСОБА_5.

На даний час позивачка разом з дитиною проживають окремо від відповідача та не ведуть спільного господарства. Дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач добровільно коштів не надає.

Оскільки позивач не в змозі забезпечити належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, просила суд стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку, оскільки вона не має змоги працювати, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2018 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання матері дитини в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 і до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції 20 грудня 2018 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, де зазначено, що на його думку дане рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права і судом не повністю досліджено надані сторонами докази та пояснення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення прийшов до висновку, що відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

ОСОБА_3 не згоден з таким висновком суду першої інстанції, оскільки встановлено, що у сторін в період спільного проживання без реєстрації шлюбу народилася дочка ОСОБА_5 і ОСОБА_3 дійсно є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 11 січня 2017 року. Про те шлюб між сторонами не було зареєстровано.

На момент винесення рішення судом першої інстанції від 06 листопада 2018 року апелянт ніде не працював. Апелянт зазначає, що ОСОБА_4 правомірно звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, оскільки за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Враховуючи норми ч. 3 ст. 181, ч. 1,2 ст. 182, ч.1 ст. 184 СК України та те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції, при визначені розміру аліментів на дитину, прийшов до правильного висновку, а тому в даній частині судове рішення ним не оскаржується.

Однак стягуючи аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, починаючи з 28 грудня 2016 і до 28 грудня 2019 включно, суд керувався вимогами ст. 84 СК України, якою передбачено, що дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

З такою позицією суду апелянт не погоджується, оскільки відповідно до норми ч. 2 ст. 21 СК України, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. ОСОБА_3 наголошує, що вони разом з ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі і тому не набули статусу подружжя.

Апелянт зазначає, що застосування судом ст.ст. 75, 84 СК України, можливе лише в тому випадку, коли між сторонами було зареєстровано шлюб відповідно до закону, оскільки такі положення закріплені в Главі 9 СК України «Права та обов'язки подружжя по утриманню».

ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання позивача скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано особам, які беруть участь у справі, роз'яснено їх право подавати відзив на апеляційну скаргу до 15 лютого 2019 року.

Протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 не надійшов.

Передбачені ст. 365 ЦПК України підготовчі дії суддею - доповідачем проведені, апеляційний розгляд справи забезпечено. Визначено коло осіб, які беруть участь у справі, з'ясовано характер спірних правовідносин та матеріальний закон, який їх регулює, обставини, на які посилаються сторона на обгрунтування апеляційної скарги. Підстави для проведення додаткових підготовчих дій відсутні.

У відповідності до вимоги ст. ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2018 року, що є об'єктом апеляційного оскарження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи - згідно ухвали апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до частковго задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на звернення до суду з позовом та отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини і самої позивачки та визначив стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2018, і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання матері дитини в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 і до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

З даним висновком погоджується і колегія суддів, але не погоджується з правовими підставами для задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання матері дитини, виходячи з наступного.

Апелянтом судове рішення в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину не оскаржується, тому у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України, колегія суддів переглядає в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на матір дитини.

Встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої записані позивачка - ОСОБА_4 та відповідач - ОСОБА_3, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. (а.с.3).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання матері дитини виходив з того, що відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, тому прийшов до переконання про необхідність стягнення аліментів на матір дитини у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно і до досягнення дитиною ОСОБА_5, трирічного віку, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 і до ІНФОРМАЦІЯ_2, включно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вірно визначився з правовими підставами для задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання матері дитини, посилаючись на ст.75 СК України, оскільки право на утримання жінки та чоловіку, які не перебувають у шлюбі, визначено ст.91 СК України. На дану підставу задоволення позовних вимог посилалася і позивачка при пред'явлені позову до суду.(а.с.1-2).

Відповідно до вимог ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2 - 4 статті 84 та статей 86, 88 СК України.

Згідно ч.ч.2,4 ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Встановлено та не заперечується сторонами, що останні в шлюбі не перебували, тому стягнення аліментів на матір дитини необхідно проводити у відповідності з вимогами ст.ст.91, 84 СК України.

Колегія суддів погоджується з тим, що стягнення аліментів з відповідача на матір дитини необхідно 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку та погоджується з періодом їх стягнення, а саме починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 і до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

В суді першої інстанції та при направленні відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не наведено умов, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно визначено норми матеріального права, які є підставою в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання матері дитини, у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольняє частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2018 року в даній цивільній справі змінює в частині правових підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання матері дитини.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - змінити в частині правових підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання матері дитини.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, але на умовах та в порядку визначеному ЦПК України.

Повний текс судового рішення виготовлено 25 лютого 2019 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Сіренко Ю.В.