печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача, визнання неправомірними відмови у наданні інформації, застосування заходів відповідальності, визнання неправомірними нарахування плати за послугу централізованого опалення, стягнення суми відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року, надійшла вказана цивільна справа за позовною заявою, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), 19 серпня 2019 року визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 23 серпня 2019 року позовна заява залишена без руху та надано заявнику строк, встановлений законом, відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України, у десять днів, для усунення зазначених недоліків.

Засвідчену належним чином копію ухвали про залишення позовної заяви без руху отримано заявником 03 вересня 2019 року.

04 вересня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, проте усунено їх не у повному обсязі, зокрема не виконано вимог частини першої статі 177 ЦПК України.

Так, із заяви вбачається, що позивач надіслав засобами електронного зв`язку через сервіс Електронний суд позовну заяву відповідачеві. Разом з тим, приписи частини сьомої статті 43 ЦПК України застосовуються у разі функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка станом на день постановлення ухвали діє у тестовій експлуатації.

Згідно з частиною сьомою статті 43 ЦПК України, учасник справи звільняється від обов`язку надсилати іншим учасникам справи або подавати до суду копії документів відповідно до кількості учасників справи, якщо він подає документи до суду в електронній формі. У такому разі копії відповідних документів іншим учасникам справи направляє суд. Якщо обсяг документів є надмірним, суд направляє учасникам справи тільки копії процесуальних документів та повідомлення про можливість ознайомитися з іншими матеріалами в приміщенні суду або через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відповідно до частин першої, четвертої та восьмої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Водночас, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28 лютого 2019 року № 624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), Державна судова адміністрація України повідомляє про відкликання оголошення, опублікованого в газеті «Голос України» (№ 229 (6984) від 01 грудня 2018 року). Таким чином, після публікації цього оголошення зміни, передбачені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», пов`язані з початком функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної систем, не набувають чинності. До того ж, тестова експлуатація вказаних підсистем та модулів ЄСІТС, підключення до яких буде здійснюватися поступово, згідно з окремими наказами ДСА України, виключає їх повноцінне функціонування.

Згідно із підпунктом 15.1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Відтак позивач повинен був направити позовну заяву до суду у паперовій формі разом з додатками та копіями для відповідача, як це передбачено частиною першою статті 177 ЦПК України, або надати суду на виконання ухвали судді, якою залишено позовну заяву без руху.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

За частиною першої ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини третьої ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, а саме не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

З огляду на те, що судове рішення про залишення позовної заяви без руху, залишено не виконаним стороною заявника у повному обсязі, жодних причин неможливості усунення недоліків не наведено, за таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Окрім того, заявник адресував до суду клопотання про направлення справи до Дарницького районного суду м. Києва, посилаючись на частину п`яту статті 28 ЦПК України, та вказуючи, що направив позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Києва, оскільки на офіційному веб-сайті відповідача зазначено адресу у Шевченківському районі міста.

Виходячи із зазначеного суд зазначає, що відповідно до положень частини першої, другої статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються, тому справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

А також, згідно з нормою частини другої статті 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Оскільки процесуальним законодавством не передбачено передачі за підсудністю справи після прийняття судом до свого провадження, інакше як у виняткових випадках, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду, а прийняти суд зобов`язаний так, як спори щодо підсудності не допускаються, клопотання позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-14, 19, 23, 43, 185, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про передачу справи до Дарницького районного суду м. Києва залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача, визнання неправомірними відмови у наданні інформації, застосування заходів відповідальності, визнання неправомірними нарахування плати за послугу централізованого опалення, стягнення суми відшкодування моральної шкоди, вважати неподаною і повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, у тому числі зверненню до суду за місцем проживання позивача та за місцем завдання шкоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова