Справа № 703/3927/18
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Кирилюк Н.А.
при секретарі Сорока О.А.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Смілі цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
з участю представника позивача ОСОБА_2,
АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 2 березня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», уклало з ним договір, яким надало кредит у розмірі 1358 грн. 90 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості.
Відповідач підтверди свою згоду на те, що підписана ним заява на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складають між ним та банком договір.
Відповідач належним чином умови договору не виконував, в звязку з чим рішенням Смілянського міськрайонного суду від 11 грудня 2018 року з нього на користь банку було стягнуто 3659 грн. 31 коп. боргу.
Крім того, банк просив стягнути 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1952 грн. 79 коп. штрафу (процентна складова), сплата якого передбачена п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі і просив задоволити його із зазначених в ньому підстав. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Вказав, що відповідач не повернув кошти за тілом кредиту, а тому фактично продовжує ними користуватись. В звязку з цим, банк продовжив нарахування відсотків та штрафних санкцій.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлена про день та час розгляду справи належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав.
У відповідності із заявою позичальника № CSXRRX05420227 від 2 березня 2007 року ОСОБА_1 отримав в ПАТ КБ «Приватбанк» строковий кредит у сумі 1358 грн. 90 коп. строком на 6 місяців з 2 березня по 2 вересня 2007 року включно зі спалою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% щомісячно на суму залишку заборгованості. При порушенні зобовязань із погашення кредиту відповідач зобовязався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 8% щомісячно, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.
ОСОБА_1 погодився і засвідчив це своїм підписом, що ця заява разом із запропонованими Приватбанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір.
Згідно з п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобовязань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду від 11 грудня 2008 року по справі № 2-3280/2008 суд стягнув з ОСОБА_1 на користь банку 3659 грн. 31 коп. заборгованості за цим кредитним договором станом на 2 жовтня 2008 року, яка складалась із боргу за тілом кредиту у розмірі 1358 грн. 90 коп., відсотків в сумі 1694 грн. 56 коп. та пені в сумі 605 грн. 85 коп.
Задовольняючи позов Приватбанку, суд вважав установленим та доведеним факт існування заборгованості ОСОБА_1 перед банком у розмірі, зазначеному у позовній заяві.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
У відповідності із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
Такий висновок суду відповідає висновку ОСОБА_3 Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18).
Суд зазначає, що договір про надання кредитних коштів закінчив свою дію 2 вересня 2007 року.
Рішенням суду було стягнуто заборгованість за цим договором, включаючи штрафні санкції.

Таким чином, після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитом банк втратив право стягнення будь-яких нарахувань, передбачених кредитним договором, оскільки після ухвалення рішення відповідальність боржника за невиконання грошового зобов'язання передбачена положеннями статті 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 кошти за кредитним договором не повернув, отже не виконав рішення суду, а тому банк має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту та штрафних санкцій, визначених договором, є безпідставними, оскільки такі вимоги суперечать правовому висновку ОСОБА_3 Верховного Суду і нормам чинного законодавства.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено зазначених в позовній заяві обставин, а тому в позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України суд,

вирішив:

Відмовити акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) в позові до ОСОБА_1 (с. Носачів Смілянського району Черкаської області, вул. Центральна, 265, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Н. А. Кирилюк