ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 640/13859/17

Провадження № 22-ц/818/1424/19

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Хорошевського О.М.

Суддів: Кіся П.В., Яцини В.Б.

секретаря Брулевича В.В.

Учасники справи :

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_2

Третя особа Восьма Харківська Державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2018 року, ухвалене суддею Бородіною Н.М.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом майна спадкодавця ОСОБА_3, та зобовязати 8 Харківська державна нотаріальна контору видати ОСОБА_1 свідоцтво на право на спадщину.

Позов мотивований тим, що його брат ОСОБА_3 перебував у шлюбі із ОСОБА_2 з 14.02.2014 року, однак через негаразди у сімї майже увесь час вони проживали окремо, ОСОБА_3 навіть хотів розлучитися, однак не встиг, оскільки 13.02.2017 року помер.

ОСОБА_3 проживав окремо від дружини, у позивача, постійно хворів та позивач постійно витрачав кошти на його лікування, а також піклувався про нього, купував йому одяг, матеріально утримував.

Дружина брата ОСОБА_2 про нього не підкувалась, не доглядала його, матеріально не допомагала, не відвідувала, нехтувала своїми обовязками, внаслідок чого на підставі ст. 1224 ЦК України підлягає усуненню від права на спадкування після смерті ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення мотивоване тим, що позивачем належними та достовірними доказами не доведено обґрунтованість своїх позовних вимог, зокрема, чи перебував спадкодавець ОСОБА_3 у безпорадному стані через тяжку хворобу або каліцтво та чи потребував спадкодавець допомоги саме від відповідача (за умови отримання її від інших осіб), а також чи мав спадкоємець - відповідач по справі матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Крім того, не доведено і умисне злісне ухилення відповідача від надання такої допомоги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, та ухваленим з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на доводи, зазначені у позовній заяві, а також зазначав, що судом не враховано, що домоволодіння яке увійшло до спадщини було придбане батьками та зареєстровано на брата у 80% готовності. За життя ОСОБА_3 заповіту не склав, через раптову смерть у 43 роки. Також, суд не взяв до уваги, що поховання здійснював позивач за власні кошти. Крім того, суд не перевірив докази надані відповідачем на підтвердження факту сумісного проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 посилаючись на обгрунтованість рішення суду першої інстанції, вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтво про укладання шлюбу від 14 лютого 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, актовий запис за № 62.

після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_3.

ОСОБА_3, помер 13.02.2017, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-ВЛ №579734, після якого відкрилася спадщина.

Відповідно до відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори про прийняття спадщини звернулись дружина померлого та брат.

Оскільки, спільних дітей подружжя не мало, єдиним спадкоємцем першої черги у відповідності до ч.1 ст.1261 ЦК України є ОСОБА_2, яка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3

Як вбачається з доданих до матеріалів справи медичних документів ОСОБА_3 за наданням психіатричної допомоги не звертався, перебував на лікуванні у Харківській міській клінічній багатопрофільній лікарні №25 в період з 31.07.2015р. по 11.08.2015р. з діагнозом пневмонія.

Таким чином, доводи позивача викладені у апеляційній скарзі про те, що спадкодавець ОСОБА_3 хворів та потребував сторонньої допомоги не підтверджуються наданими сторонами доказами.

Згідно ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п'ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України необхідна сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеногоу пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п'ятої статті 1224ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексуУкраїни не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам та аналізуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції, виходив з відсутності сукупності обставин, які відповідно до статті 1224 ЦК України є підставою для усунення спадкоємця від спадкування, зокрема ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. В даному конкретному випадку судом не було встановленого ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю. Крім того, ані позивач, ані свідки не навели переконливих доказів на підтвердження перебування спадкодавця у безпорадному стані, та потреби його в допомозі. А ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції позивачем не надано доказів хвороби, витрачення коштів на виписані ліки та підтвердження факту безпорадного стану.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Тимчасове проживання подружжя окремо один від одного через сімейні негаразди не дає підстав для усунення від спадкування.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем були здійсненні витрати на поховання спадкодавцем, не є підтвердженням обгрунтованості вимог і ці питання можуть бути вирішені у іншому порядку.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_3 за життя зловживав алкогольними напоями, що є хворобою, яка потребує лікування не можуть буди взяті до уваги з огляду на їх безпідставність.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови

Головуючий - Хорошевський О.М.

Судді Кісь П.В.

ОСОБА_7

повний текст постанови

складено 22 лютого 2019 року