Справа № 370/1221/18
Провадження № 2/369/389/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Годятська А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства про захист прав споживачів. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору про користування електричною енергією він є споживачем послуг з енергопостачання, що надаються ПАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО». Адреса за якою надавались послуги - будинок АДРЕСА_1 , постачальником електроенергії є Макарівський РП ПАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО».

Вказав, що у 2011 році у нього виникла заборгованість за спожиту електроенергію, яка в подальшому була позивачем погашена, хоча останній сплачував відповідно до показників лічильника. У 2014 році йому знову надійшло повідомлення про заборгованість за спожиту електроенергію в сумі близько 1500 грн. Зібравши квитанції по оплаті він провів власний розрахунок та встановив, що будь-яка заборгованість перед Відповідачем відсутня. Тому 05.12.2014 р. направив звернення до Відповідача, а 14.01.2015 р. від імені дружини ОСОБА_4 , як власника будинку, а потім повторно направив до енергопостачальника звернення з проханням надати розрахунок заборгованості.

19.05.2016 р. Відповідач повідомив про те, що заборгованість виникла у зв`язку із несвоєчасною оплатою у 2012- 2013 роках за спожиту електроенергію. Вважає, що Відповідач, посилаючись виключно на власні обрахунки та не провівши жодних обстежень на встановлення реального показника лічильника, не підтвердив наявність заборгованості, що суперечить вимогам законодавства зокрема п. 27, 29, 38 ПКЕЕН. А відповідь на звернення та розрахунок Позивачу було надано з порушенням положень п. 38 Правил, аж у травні 2016 року, але й він не відповідав дійсності.

Оскільки відповідно до особової картки споживача та наданих йому рахунків, за ним на час відключення від енергопостачання рахується заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1544,60 грн. А відповідно до наряду на відключення сума боргу становить 729,75 грн. Тобто відповідач не може визначитись із сумою боргу. А тому є сумніви щодо правдивості наданих відповідачем розрахунків та існуванні в нього перед відповідачем будь якої заборгованості. Зазначав, що обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання. А остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом. Покази розрахункових засобів обліку знімаються представником електропередавальної організації та підтверджуються споживачем. Але вказана вимога відповідачем постійно ігнорується. Так, у відповідності до п. 2.2.ДоговоруВідповідач зобов`язався здійснювати не рідше одного разу на 6 місяців проводити контрольне зняття показників розрахункових приладів обліку. В свою чергу представники Відповідача не проводили зняття показників лічильника, а облік спожитої ним електроенергії здійснювався виключно з необґрунтованих припущень Відповідача. Натомість він постійно здійснювався облік та оплату за спожиту електроенергію у відповідності до фактичних показників лічильника. Згідно норми п. 4.4. Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що використавши перевагу свого становища Відповідач 12 квітня 2016 року о 13 годині 15 хвилин, припинив надання послуг, відключивши його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 ), від електропостачання через заборгованість в розмірі 729,75 грн., а не 1544, 60 грн. Вважав, що вказаними діями відповідач порушив права споживача, оскільки виходячи з проведених розрахунків, він не заборгував кошти Відповідачу за використану електроенергію, тим більше, що Відповідач не встановлює конкретну суму заборгованості, за несплату якої проведено відключення від енергопостачання.

Вважає, що при відключенні його як споживача від електричної мережі 12.04.2016 року не було дотримано вимог п. 27, 38, 46 Правил, а тому просив визнати незаконним відключення від мережі електропостачання будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 , та зобов`язати відновити електропостачання домоволодіння.

У судових засіданнях Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов.

У судових засіданнях представник Відповідача проти позову заперечував, подав до суду заперечення. Зазначив, що дійсно електропостачання до будинку АДРЕСА_1 здійснюється на підставі договору № 991/27 про користування електричною енергією від 29.06.2000 р. Облік електричної енергії даної квартири здійснювалося лічильником СА4 серійний № 430388. Дата повірки лічильника 1999 року. Лічильник електричної енергії встановлений в середині житлового будинку, про що зазначено у вказаному договорі.

Для побутових споживачів при зчитуванні показань лічильника завжди записуються цифри тільки цілої частини числа, яке відображується на цифровому табло рахункового механізму чи електронного індикатора лічильника, незалежно від наявності дрібної частини числа. При цьому, обов`язково записуються і усі значення крайніх лівих розрядів, що мають цифру „0". Кожен дозволений до застосування тип приладу обліку має конкретну кількість значущих цифр табло рахункового механізму (від 4-х і більше) і відповідний діапазон вимірів. Тобто, лічильник даного типу, що має 4 значущі цифри (без коми), може врахувати максимально 9999 кВт*год спожитої електроенергії. При досягненні рахунковим механізмом лічильника свого максимального значення (повного заповнення усіх розрядів цифрами „9") і послідуючому додаванні одиниці до молодшого розряду, відбувається так зване „обнуління" показань лічильника, або „перехід через нуль". Тобто, умовно шкала приладу обліку розширюється і додається один старший розряд. Наприклад, після показань „9999" наступними будуть показання „0000", а умовно це означає, що показання стали „10000". У цьому прикладі жирним шрифтом виділена умовна одиниця старшого розряду, яка насправді рахунковим механізмом (індикатором) не відображається (цей розряд відсутній). Такий „перехід через нуль" автоматично враховується програмою розрахунків при занесенні показань, що у абсолютному значенні менші від попередніх. Зазначав, що лічильник споживача ОСОБА_1 згідно особової картки № 200621297 пройшов через нуль у травні 2012 року, листопаді 2012 року, серпні 2014 роках. А саме згідно наданих Позивачем розрахунків та квитанцій показник у вересні 2012 року - 7184 кВт, а у березня - 3981 Квт , тобто різниця 6797 кВт. (більше 900 кВт в місяць), а оплачувалося лише частково. Борг, у споживача за Договором про користування електричною енергією виник при невірному оформлені ним же платіжних документів. Розподіл по тарифам згідно Постанови Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері енергетики виконаний споживачем не вірно, а також невірно споживачем здійснювався розрахунок, що видно з наданих Позивачем квитанцій та його ж власного розрахунку.

В зв`язку з виникненням заборгованості за спожиту електричну енергію споживачу ОСОБА_1 було вручено попередження № від 12.02.2016 року про припинення постачання електричної енергії. Після отримання попередження про заборгованість та можливе відключення, споживач не відреагував та борг не сплатив. 12.04.2016 р. будинок АДРЕСА_1 згідно наряду на Підключення/відключення від 12,04.2016р. було відключено від електропостачання працівниками Макарівського РП ПрАТ «Київобленерго», на суму 729,75 грн, на показника 3291 кВт, станом на борг від 14.03.2016 року. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин у квітні 2016 року, вони врегульовувалися Цивільним кодексом України, Законом України «Про електроенергетику» Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженіПостановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, (далі ПКЕЕН), в окремій частині Правилами користування електричною енергією, що затверджені постановою НКРЕ від 31 липня 1996 р. № 28 (ПКЕЕ).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" при вирішенні подібних справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України "Про захист прав споживачів".

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте, варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюється Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ № 1357 від 26.07.1999.

У п. 1 ПКЕЕН зазначається, що ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальником.

Згідно п. 2 ПКЕЕН, побутовий споживач - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з постачальником.

Стаття 26 Закону України «Про електроенергетику» наголошує, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

У відповідності до п. 3 ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З міст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Стаття 714 ЦК України визначає, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 являється споживачем послуг з енергопостачання, що надаються ПрАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО». Адреса за якою надавались послуги - будинок АДРЕСА_1 , у відповідності до договору №991/27 від 29.06.2000 року про користування електричною енергією, укладеного між ОСОБА_1 та ДАЕК «Київобленерго» в подальшому назва змінена на ПрАТ «Київобленерго».

Відповідно до умов договору та ПКЕЕН споживач зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил;

12.04.2016 року працівниками Київобленерго на підставі наряду було припинено постачання електричної енергії будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації вказаної в наряді на відключення причиною відключення будинку Відповідача була несплата за електричну енергію. Сума боргу зазначена в наряді складає 729, 75 грн., а дата виникнення боргу 14.03.2016 року.

У відповідності до п. 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.

Згідно вимог п. 21 ПКЕЕН (в редакції чинній на дату виникнення спору) Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

Як випливає із матеріалів справи, та підтверджено доказами, позивач сплачував за електричну енергію відповідно до показів приладу обліку, що встановлений в будинку, покази приладу обліку електричної енергії вносилися позивачем в відповідну графу (а.с.11-23).

В той же час відповідач відповідно до умов укладеного договору, та п. 38 ПКЕЕН зобов`язаний проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживачів відповідно до затверджених графіків;

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач здійснював контроль за правильністю знімання показів з боку позивача, у розумінні п. 21 ПКЕЕН, або проводив контрольне знімання показань приладів обліку у розумінні п.1.1 ПКЕЕ.

Таким чином, суд вважає розрахунки заборгованості та таблиці, що надані Відповідачем разом із запереченням (а.с.60-61, 72-75) не є належними доказами, та не підтверджують факту проведення контрольних знімань приладу обліку у Позивача, а від так і не доводять об`єктивного факту виникнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Заявлена відповідачем думка про перехід електролічильника через «нуль» у травні та листопаді 2012 року, а також серпні 2014 року, у зв`язку із чим, електрична енергія позивачем не оплачувалася як підстава виникнення заборгованості не підтверджена допустимими доказами.

Складеними та підписаними з обох сторін під час заміни електролічильника 08.04.2015 року актами технічної перевірки, та про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому (а.с. 70-71) зафіксовано показники демонтованого приладу обліку СА4И672Н зав№430388 покази 3213, та встановленого лічильника НІК 2301АП2В зав №1081583 на показах 000012, відповідають розрахунку спожитої електроенергії, що представлений позивачем (а.с. 8).

Доводи відповідача про те, що заборгованість за спожиту електричну енергію у позивача виникла у період 2012-2013 років, не підтверджена жодними допустимими доказами. Разом з тим відповідачем не зазначена та необґрунтована точна дата виникнення заборгованості, позивача та її сума.

Заявлені позивачем доводи про, те що відключення домоволодіння позивача сталося з вини самого позивача, у зв`язку із невірним розрахунком платежів, судом оцінюється критично, оскільки Відповідачем не вжито заходів для проведення контроль за правильністю проведення розрахунків споживачем відповідно до ПКЕЕН.

П.27 ПКЕЕН передбачено, що у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії.

У такому разі попередження про відключення електричної енергії Відповідачем повинно було надсилатися позивачу на 20 день після несплати вартості спожитої електроенергії відповідно до умов договору.

Суд вважає, що направлення попередження про відключення від електричної енергії через понад як три роки з дня можливого виникнення такої заборгованості, та подальше відключення від електропостачання суперечить нормам ЦК, та ПКЕЕН.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем було проігноровано право контролю за правильністю знімання показів з боку позивача, передбачене п. 21 ПКЕЕН, відключення помешкання позивача від електричної енергії здійснено не правомірно, оскільки на дату здійснення відключення позивачу не обґрунтовано яка кількість електричної енергії ним не оплачена, як і сам розмір такої заборгованості.

Направлене позивачу попередження №3 (а.с. 67) не містить інформації про суму заборгованості, та покази приладу обліку, які б підтверджував цю заборгованість.

Тому позовна вимога стосовно визнання незаконними дій ПАТ «Київобленерго» по відключенню 12 квітня 2016 року домоволодіння позивача як споживача послуг з електропостачання від електричної енергії підлягає до задоволення.

В той же час суд вважає позовна вимога про зобов`язання ПрАТ «Київобленерго» відновити електропостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є похідними від вимоги заявленої вище, про визнання незаконними дій по відключенню домоволодіння від електричної мережі, а тому також підлягають до задоволення.

Разом з тим позивачем жодними доказами не доведено факту наявності договірних відносин з ПрАТ «Київобленерго» та існування або належності йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а тому суд відхиляє позовні вимоги в частині адреси АДРЕСА_2 . Також відсутні в матеріалах справи відомості щодо ідентичності об`єктів.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 611, 629 ЦКУ, ст. ст. 1, 4, 13, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про електроенергетику, Правилами користування електричною енергією для населення,затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 р. № 1357,Правилами користування електричною енергією, що затверджених постановою НКРЕ від 31 липня 1996 р. № 28 ст.ст. 4, 76, 77, 79, 80, 81, 110, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання та зобов`язання відновити електропостачання задоволити частково.

Визнати дії приватного акціонерного товариства «Київобленерго» по відключенню 12 квітня 2016 року, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 незаконними.

Зобов`язати приватне акціонерне товариство «Київобленерго» відновити електропостачання домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02 липня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич