Справа № 386/1241/18
Провадження № 2/386/100/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Гут Ю. О.

секретаря судового засідання Корніцькій Л.В.

за участю : позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Голованівськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором реструктуризації заборгованості за компенсацію придбаного обладнання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором реструктуризації заборгованості за компенсацію придбаного обладнання.

Вказав що 20 червня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за компенсацію придбаного обладнання. Відповідно до договору позивач надає відповідачу 45 000,00 гривень реструктуризацію у погашенні заборгованості з компенсації придбаного обладнання (дробарки молоткової) у борг 20 червня 2017 року. Станом на 20 червня 2017 року загальна заборгованість складає 45 000,00 гривень.

На виконання умов договору відповідач власноруч в присутності свідка написав йому розписку про повернення грошових коштів в сумі 45 000,00 гривень до 01 вересня 2017 року.

Пунктом 2 договору передбачено, що відповідач зобов`язується забезпечити своєчасне погашення боргу згідно з умовами, визначеними договором.

Договір набирає чинності з моменту укладання, і діє до 20 жовтня 2017 року.

Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в розписці строки не виконав. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші, однак відповідач гроші йому не повертає. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його .невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим до виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до умов договору, у разі несвоєчасного внесення плати за договором нараховується пеня в розмірі, визначеному діючим законодавством України.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Заходи досудового врегулювання спору щодо відповідача проводилися шляхом направлення претензії від 28 серпня 2018 року, яку він отримав 01 вересня 2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, але відповідачем не вчинено жодних дій для повернення грошових коштів.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., встановлений індекс інфляції в сумі 3 430,32 грн. та три проценти річних від простроченої суми в сумі 1 335,21 грн., пеню в сумі 14 465,34 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю з підстав зазначених в поданому до суду позові, просили його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву в якій вказав розглядати справу без його участі. Проти позову заперечив, в зв`язку з тим, що між ним та позивачем жодних договорів купівлі - продажу не укладалось на суму 85 тисяч гривень.

Допитаний в судовому засіданні позивач в якості свідка вказав, що на момент укладення договору про реструктуризацію ОСОБА_3 був винен йому ОСОБА_1 45 тисяч гривень. ОСОБА_3 купив у нього у ОСОБА_1 обладнання - доробілку молоткову. Купівля була здійснено на підставі усної угоди купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , тобто ОСОБА_3 придбав обладнання на підставі усної домовленості та при цьому написав розписку. Усна домовленість про купівлю-продаж обладнання була укладена 20.06.2017 року. Також цього дня 20.06.2017 року було укладено письмовий договір про реструктуризацію заборгованості за компенсацію придбаного обладнання між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Предметом усної угоди між ним та ОСОБА_3 та істотними умовами даної домовленості були дробілка молоткова вартістю 85 тисяч гривень. ОСОБА_3 20.06.2017 року надав йому спочатку 20 тисяч гривень, а потім ще 20 тисяч гривень, тобто всього 40 тисяч гривень, після чого ОСОБА_3 написав йому ОСОБА_4 розписку на остаток суми, тобто на 45 тисяч гривень. На передачу ОСОБА_3 йому ОСОБА_4 40 тисяч гривень ніяких документів не складалось.

При укладенні усної домовленості про купівлю-продаж дробілки молоткової між ОСОБА_3 та ним ОСОБА_4 її назва, параметри, істотні характеристики та призначення між ними обумовлені не були. Той його бачив, воно було в робочому стані. ОСОБА_3 особисто перевіряв характеристики вказаної дробівки. Він передав вищевказану дробівку молоткову ОСОБА_3 , однак при цьому ніяких документів щодо прийому - передачі даної дробілки укладено не було між ними.

Вказав, що графіка погашення заборгованості вказаного в договорі про реструктуризацію за компенсацію придбаного обладнання від 20.06.2017 року не існувало. Будь яких інших документів наданих суду щодо договірних відносин, які склалися між ним та ОСОБА_3 у нього не має, є лише розписка ОСОБА_5 та договір про реструктуризацію за компенсацію придбаного обладнання. За розпискою, яка надана в якості письмово доказу в розпорядження суду позивачем відповідачу кошти не передавались.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, в обґрунтування вказав, що позивач заявляючи позов до суду про стягнення з відповідача 45 тисяч гривень, посилався на договір про реструктуризацію заборгованості за компенсацію придбаного обладнання та розписку яка є не від`ємною частиною договору в якій зазначено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму в розмірі 45 тисяч гривень. Учасники повинні були зясувати, які права, обов`язки та відносини виникли між позивачем та відповідачем в силу яких позивач вимагає від відповідача стягнення зазначених коштів. Аналізуючи докази по справі, які складаються з показів позивача допитаного в якості свідка по справі документів, які надані в підтвердження зазначеного боргу із зазначенням, а саме договору про реструктуризацію заборгованості за компенсацію придбаного обладнання від 20.06.2017 року, предметом якого є те, що ОСОБА_1 надає 45 тисяч гривень реструктуризацію у погашенні заборгованості з компенсації придбаного обладнання - дробарка молоткова, у борг 20.06.2017 року. станом на 20 червня 2017 року загальна заборгованість складає 45 тисяч гривень.

За домовленістю сторін даного договору покупець зобов`язується компенсувати продавцеві обумовлену вартість даного обладнання по нижче наведеному графіку погашення заборгованості.

Розписка відповідача позивачу датована 20.06.2017 року, тобто тим самим числом, про зобов`язання відповідачем вернути позивачу 45 тисяч гривень відповідачем позивачу до 01.09.2017 року.

Допитаний в якості свідка позивач зазначив, що до цих документів між ним та відповідачем зі слів позивача було укладено в усній формі договір купівлі-продажу обладнання, вартість зазначеного договору становила 85 тисяч гривень за продаж продавцем покупцю, зокрема позивачем відповідачу, дробарки молоткової яка в даному випадку зі слів ОСОБА_1 була передана відповідачу в зазначену дату. При цьому ОСОБА_1 сам пояснив, що від покупця до продавця, тобто від відповідача до позивача в даний термін було передано грошові кошти в розмірі 40 тисяч гривень. Будь яких документів, які б вказували про передачу майна, за які платилися зазначені кошти ні у відповідача а ні у позивача не має, оскільки не складалися в принципі. Якісні характеристики товару не визначались та не оговорюватися також. Зі слів самого позивача він вважав, що зазначений усний договір він укладає на умові, що покупець бере або купує те, що бачить без визначення будь-яких з його сторони характерних ознак зазначеного товару, який мав би бути об`єктом купівлі продажу.

Аналізуючи зазначені обставини, які склалися між позивачем та відповідачем, а також докази, які надані до справи вважає, що аналізуючи вимоги цивільного кодексу України стосовно виникнення зобов`язань між сторонами, які виникають в результаті деліктних відносин, публічного обов`язку а також з правочинів, які укладаються між сторонами в абсолютно добровільній формі з визначенням всіх істотних умов договору та дотриманням певних вимог цивільного кодексу вбачається, що в разі якщо між сторонами укладено усний договір стосовно передачі майна на суму від 85 тисяч гривень він не відповідає вимогам ст.ст. 206, 208 ЦК України, який передбачає обов`язкове укладення простої письмової форми про укладення відповідних договорів зважаючи на вартість зазначеного договору. Не дотримання зазначеної вимоги цивільного кодексу вказує на наслідки, які наступають в даному випадку, та позбавляють сторону, яка просить стягнути в примусовому порядку будь-яку суму, спиратися на покази свідків, а до уваги беруться виключно письмові докази, які вказують про наявність або відсутність тих чи інших зобов`язань. Свідчення позивача, як свідка в даній справі не можуть взяті судом до уваги в тій частині, що між сторонами укладався будь-який договір купівлі-продажу зважаючи на те, що сторона відповідача проти даних тверджень заперечує. Крім того не можуть братися до уваги і свідчення свідка позивача стосовно зазначених обставин. Письмові докази вказують на те, що між сторонами виникли певні права та обов`язки, але кваліфікувати їх як такі, в даному випадку не має можливості в зв`язку з тим, що договір реструктуризації в його первинному вигляді може свідчити тільки про те, що між сторонами був укладений договір в результаті якого виникла заборгованість. Зазначеним договором, який фігурує в межах цивільної справи вказує про те, що були змінені певні форми розрахунків так як зазначена форма договорів застосовується виключно для полегшення стану боржника пов`язаного з реструктуризацією заборгованості. Суду не надано позивачем будь-яких інших договорів, які передували укладенню зазначеного договору, але розглядати зазначені обставини можна виключно в сукупності з первинним договором, так як інші права та обов`язки сторін мали бути зафіксовані в первинному договорі, який передував зазначеному договору про реструктуризацію. Правову оцінку розписки в даному випадку дати не можливо як самостійному документу в зв`язку з тим, що зі свідчень самого позивача, який заявив, що будь-яких коштів про які йде мова в розписці стосовно повернення ним відповідачу не надавались, тому вказана розписка може бути розглянута судом, як доказ пов`язаний нерозривно з договором реструктуризації.

Рахує, що при укладенні договорів чи угоди про яку йдеться мова, зокрема усної сторонами не дотримано вимог закону пов`язаного з його простою письмовою формою, а тому встановити дійсний розмір, який був предметом зазначеної угоди встановити не можливо. Сторони по справі не надали належних доказів, які б вказували на те, що сторонами був укладений договір купівлі-продажу. Похідний договір про реструктуризацію зазначеної заборгованості не може вказувати в повному обсязі про всі права та обов`язки, які було досягнуто сторонами при укладенні основного договору, з підстав чого вони не можуть вказувати та бути беззаперечними доказами щодо наявності чи відсутності заборгованості як такої.

Вважає, неможливим застосування документів, які надані в розпорядження суду - договору про реструктуризацію та розписки, як беззаперечний доказ наявної заборгованості в зв`язку з тим, що первинний договір в письмовій формі суду не наданий. Виходячи з цього застосування пені та або інших санкцій пов`язаних з цим є недопустимим.

За даних обставин просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про наступне:

Між позивачем та відповідачем склалися відносини, які тягнуть за собою виникнення прав і обов`язків передбачених главами 16, 53, 54 ЦК України, зокрема між позивачем та відповідачем 20.06.2017 року укладено усну угоду про купівлю - продаж дробілки молоткової.

Відносини між сторонами регулюються вимогами наступних статей ЦК України, а саме:

Вимогами ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до вимог ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Згідно до вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до вимо ст.218 ЦК України едодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Вимогами ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно до вимог ст.653 ЦК України вбачається, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

У відповідності до вимог ст.655 ЦК України слідує, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вимогами ст.691 ЦК України передбачено, що Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо ціну встановлено залежно від ваги товару, вона визначається за вагою нетто, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. Якщо продавець прострочив виконання обов`язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Суд вважає доведеним належними та допустимими доказами наявність боргу відповідача перед позивачем в сумі 45000 гривень.

Також судом встановлено передачу відповідачем позивачу 20.06.2017 року в межах виконання угоди купівлі-продажу коштів в сумі 40000 грн.

Ціна договору, як істотна умова угоди купівлі-продажу покладала на сторони обов`язок укладення даної угоди в простій письмовій формі з зазначенням предмету, ціни та строків їх передачі, як це передбачено п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України.

В супереч вимогам закону сторони не дотримались укладення даної угоди в простій письмовій формі.

Ціна усної угоди купівлі - продажу дробілки молоткової в сумі 85 тисяч гривень, як істотна умова вказаного угоди, була зазначена позивачем ОСОБА_1

В будь-який інший спосіб дана істотна умова договору свого підтвердження в судовому засіданні не знайшла.

Суд вважає зазначену істотну умову договору, а саме ціну договору в сумі 85000 гривень не доведеною з огляду на те, що судом не можуть бути взяті до уваги покази допитаного в якості свідка ОСОБА_1 , стосовно загальної суми угоди в розмірі 85000 гривень зважаючи на вимоги ст.218 ЦК України, у відповідності до якої недодержання сторонами простої письмової форми правочину, позбавляє суд права при встановленні обставин укладення правочинів посилатись на свідчення свідків.

А тому суд приходить до висновку про наявність боргу відповідача перед позивачем в сумі 5000 гривень, зважаючи на боргові зобов`язання відповідача в сумі 45000 гривень та отримані позивачем кошти в сумі 40000 гривень.

Виходячи із встановлених в судовому засіданні обставин справи суд не вбачає належних правових підстав стягнення з відповідача на користь позивача встановлений індекс інфляції в сумі 3 430,32 грн. та три проценти річних від простроченої суми в сумі 1 335,21 грн., та пені в сумі 14 465,34 грн.

Наведені вище висновки суду підтверджуються зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами:

Розпискою від 20.06.2017 року з якої слідує, що ОСОБА_3 зобов`язувався вернути 45000 гривень до 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 . (а/с.23).

Договором про реструктуризації заборгованості за компенсацію придбаного обладнання від 20.06.2017 року, з якого вбачається, що даний договір укладено в м. Кремечук, згідно якого слідує, що громадянин ОСОБА_1 надалі «продавець» з одного боку, та громадянин ОСОБА_3 надалі «покупець», з другого боку уклали цей договір про нижче наведене. Предмет договору. ОСОБА_1 надає 45000 гр. реструктуризацію у погашенні заборгованості з компенсації придбаного обладнання Дробарка молоткова у борг 20 червня 2017 року. Станом на 20 червня 2017 року загальна заборгованість складає 45000 грн. (сорок п`ять тисяч гривень). За домовленістю сторін даного договору «покупець» зобов`язується компенсувати «Продавцеві» обумовлену вартість даного обладнання по нижче наведеному графіку погашення заборгованості. (а/с.21-22).

Претензією ОСОБА_1 від 28 серпня 2018 року, надіслану ОСОБА_3 яку останній отримав 01 вересня 2018 року ук відповідності до якої вбачається, що ОСОБА_1 просить ОСОБА_3 сплатити йому 45000 грн. боргу за те, що 20 червня 2017 року ОСОБА_3 було отримано грошові кошти від нього ОСОБА_1 в сумі 45000 грн. Зазначені грошові кошти ОСОБА_3 отримано в борг на підставі розписки та договору про реструктуризацію заборгованості за компенсацію придбаного обладнання від 20 червня 2017 року. Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_3 мав повернути борг у розмірі 45000 грн. до 20 жовтня 2017 року. (а/с.24-25).

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За даних обставин суд позбавлений можливості задовольнити позов в повному обсязі оскільки позивачем не надано будь-яких доказів стосовно узгодженої з відповідачем ціни договору купівлі - продажу дробілки молоткової в сумі 85000 гривень.

Разом з тим суд вважає встановленим та доведеним факт наявності боргу відповідача перед позивачем в сумі 45000 гривень та передачі відповідачем позивачу 40000 грн. 20.06.2017 року, в межах погашення боргових зобов`язань.

Різниця в сумі 5000 гривень повинна бути стягнута на користь позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.4,12,13,81,89,141,263-265,268 , суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором реструктуризації заборгованості за компенсацію придбаного обладнання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 мешканця АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 мешканця АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , борг в сумі 5 (п`ять) тисяч гривень, та судовий збір в розмірі 54 (п`ятдесят чотири) гривні 97 коп., а всього в сумі 5054 (п`ять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 97 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення судом виготовлено 12.07.2019 року.

Суддя: Гут Ю. О.