Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 148/2001/17-ц

провадження № 61-6482св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Державне підприємство «Тульчинське лісомисливське господарство»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року у складі судді Саламахи О. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2017 року Державне підприємство «Тульчинське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Тульчинське лісомисливське господарство») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні службовим приміщенням, про демонтаж огорожі та звільнення земельної ділянки від зелених насаджень.

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року позов ДП «Тульчинське лісомисливське господарство» задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні ДП «Тульчинське лісомисливське господарство» у користуванні нежитловим приміщенням лісового кордону, за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши його у десятиденний строк з дня набрання цим рішенням законної сили. Вирішено питання розподілу судових витрат.

17 серпня 2018 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про перегляд заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року.

Свою заяву обґрунтовували тим, що вони зверталися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на заочне рішення, оскільки вважали, що реалізують належне їм право на апеляційне оскарження зазначеного рішення відповідно до статті 129 Конституції України, якою гарантовано право на оскарження рішення суду. Проте ухвалою апеляційного суду апеляційну скаргу повернуто відповідачу, а отже, строк подачі заяви про перегляд заочного рішення вони пропустили з поважних причин. Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не звернув уваги на подану ОСОБА_1 заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні. Суд порушив його право на доступ до правосуддя, підсуджуючи позивачеві, проявляючи необ`єктивність та упередженість суду до відповідача.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що 27 червня 2018 ОСОБА_1 отримав копію заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області, згодом 27 липня 2018 року заявник звернувся із апеляційною скаргою на вказане рішення суду, незважаючи на те, що у резолютивній частині заочного рішення зазначено відомості щодо строку та порядку його перегляду. Надалі ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 серпня 2018 року, апеляційну скаргу повернуто відповідачу. Таким чином, станом на 17 серпня 2018 року, тобто на момент звернення відповідача із заявою про перегляд заочного рішення, строк, визначений частиною другою статті 284 ЦПК України, сплив.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що не встановивши поважних причин пропуску строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року, суд першої інстанції законно й обґрунтовано залишив відповідну заяву відповідача без розгляду.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що справа лише по формі є цивільною, а фактично, за змістом і мафіозною, латентною владною колотнечею навколо неї, одночасно політичною і вже досить резонансною «заказною» справою, у якій як Тульчинський, як його звуть у народі «недопалений його головою» (мається на увазі резонансне навмисне підпалення цього суду його головою Люльком) наскрізь корумпований райсуд, так і Вінницький апеляційний суд, знову, вже в котрий раз за останні роки, проявили себе як наскрізь корумповані судові інституції, як підрозділи тимчасово правлячої не лише в області, але й з 2014 року у всій Україні, антиукраїнської вінницької, за всіма класичними ознаками, мафії («партії вінничан»). Суд апеляційної інстанції зухвало і цинічно продовжив порушення його прав і свобод, яке розпочато як керівництвом позивача, так і суддею О. Саламахою, який дискредитуючи суд і судову систему досить послідовно, систематично проявляв неприпустиму упередженість, допускав системну дискримінацію до явно неугодних йому відповідачу та його представнику, порушуючи його права і свободи, що, за звичай, не знайшло свого відображення, дослідження та відповідної оцінки в ухвалі суду від 13 грудня 2018 року.

У травні 2019 року ДП «Тульчинське лісомисливське господарство»подало до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що заява відповідача про перегляд заочного рішення не містить посилань на обставини, які б могли бути визнані судом поважними та до заяви не додано будь-яких доказів, що підтверджують наявність поважних підстав для поновлення строку.

У своїй касаційній скарзі заявник просив викликати його у судове засідання для надання пояснень.

Підстави для задоволення клопотання відсутні, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Разом із тим, як зазначено у частині тринадцятій статті 7ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Нормативно-правове обґрунтування

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Згідно з положеннями статті 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Таким чином, ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (стаття 284 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що у резолютивній частині рішення суду першої інстанції зазначено, що заочне рішення може бути переглянуте Тульчинським районним судом Вінницької областіза письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки суд першої інстанції роз?яснив порядок оскарження заочного рішення відповідачу - шляхом звернення із заявою про перегляд судового рішення та позивачу - шляхом подачі апеляційної скарги. При цьому твердження заявника про те, що він та його представник зверталися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на заочне рішення, оскільки вважали, що реалізують належне їм право на апеляційне оскарження відповідно до статті 129 Конституції України, проте ухвалою апеляційного суду його апеляційну скаргу повернуто, не є поважними причинами для поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення.

Суди попередніх інстанцій, врахувавши практику Європейського суду з прав людини, а також обставини обізнаності відповідача та його представника про ухвалене у справі заочне рішення, отримання відповідачем копії заочного рішення у справі, відсутність доказів, які б свідчили про добросовісне здійснення ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від них дій, спрямованих на своєчасне оскарження судового рішення, суди дійшли правильних висновків про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання судового рішення

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

З огляду на те, що Верховний Суд ухвалює судове рішення у цій справі, то відсутні підстави для зупинення виконання судового рішення.

Керуючись статтями 7, 400, 401, 402, 409, 410, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик у судове засідання відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання судового рішення відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик