ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2147/19 Справа № 214/2744/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_4, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Гринем Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про відновлення земельної межі, усунення перешкод в користуванні домоволодінням, стягнення матеріальної та моральної шкоди, що завдана пошкодженням будинку.

Позивачі неодноразово уточнювали свої позовні вимоги.

В обґрунтування позову позивачами зазначено, що 29.12.1961 року відповідно до рішення Жовтневого райвиконкому м. Кривого Рогу №441 від 06.10.1961 року, ОСОБА_1 було надано земельну ділянку розміром 450 метрів квадратних в натурі (на місцевості) у безстрокове користування, при цьому було визначено межі, розмір, конфігурацію земельної ділянки та межові знаки, складено Акт про відвід землі і план земельної ділянки та передано документи та землю за адресою АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на споруду від 10.09.1962 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради депутатів трудящихся м. Кривого Рогу, ОСОБА_1 була власником будинку по АДРЕСА_1.

30.08.1964 року, на підставі рішення Жовтневого райвиконкому м. Кривого Рогу № 280 від 12.08.1964 року доньці ОСОБА_1 - ОСОБА_6 було надано земельну ділянку розміром 400 метрів квадратних в натурі (на місцевості) у безстрокове користування, при цьому було визначено межі, розмір, конфігурацію земельної ділянки та межові знаки, складено Акт про відвід землі і план земельної ділянки та передано документи та землю за адресою АДРЕСА_1.

Дві садиби за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 за рішенням виконкому та Актам про відвід землі в натурі дорівнювали 850 кв.м.

Рішенням Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу від 27.11.1987 року за донькою ОСОБА_1 - ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 були закріплені 458 квадратних метрів за рахунок землі, що існувала проїздом до садиби по АДРЕСА_2 Загальний розмір склав 908 кв.м.

27.12.1988 року дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_6, подарувала ОСОБА_1 будинок по АДРЕСА_1

19.05.1989 р. рішенням №172 Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу було об'єднано земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 в одну земельну ділянку, яким надана одна адреса: АДРЕСА_2 з розміром 908 кв.м.

11.05.2013 року БТІ м. Кривого Рогу на об'єднані садиби було видано технічний паспорт.

13.05.2014 року ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно.

По кадастровому плану, складеному у 2010 році ТОВ «Пріма -КР», розмір об'єднаної земельної ділянки ОСОБА_1 склав 842 кв.м. Ширина земельної ділянки - 22,35 м.

За висновками експерта Приходько О.С. від 14.10.2012 року, ширина земельної ділянки після об'єднання садиб склала не 24 метра, як затверджено головним архітектором в плані забудовника ОСОБА_1 по акту про виділення земельних ділянок в натурі, а лише 22,35 м., тобто не вистачає 1,65 м по ширині.

Спеціалісти двох незалежних структур прийшли до висновку, що ширина земельної ділянки дорівнює 22,35 м, що свідчить про те, що відповідачами неодноразово відбувалось захоплення меж позивача, за весь період захоплення склало 1,65 м. Вказане захоплення тривало 3-5 разів по наростаючій схемі, тому відповідачі і не надають Акт відведення земельної ділянки і план земельної ділянки, що свідчить про те, що право власності на будинок по АДРЕСА_2 було зареєстровано незаконно.

Крім того, з висновків експертів видно, що відповідачі порушують будівельні норми. Згідно висновку, дерева на земельній ділянці відповідачів повинні бути прибрані на відстань 3 метра, а кущі - на 1 метр від поновленої межі. Крім того, згідно висновків експерта всі споруди: сараї, смітники, конюшні, дровники, навіси, склади, ящики, яма, курники та самі кури повинні бути видалені з земельної ділянки позивачів на відстань 10-12 метрів від поновленої межі, оскільки висновки експертів узгоджуються з санітарними, будівельними і протипожежними нормами та зроблені на їх основі.

Також, відповідачі посадили смородину, яка з роками дала поросль і перейшла рости до позивачів, яка їм не потрібна.

Позивачі зауважують, що відповідачі по справі порушують п.5 ст. 12 ЦК України, а саме: захопили 1,65 метри їх садиби; викопали яму - басейн по межі під кутом їх будинку, заливають туди воду, щоб руйнувати фундамент та стіни їх будинку; прямо на межі їх ділянки наробили курники, дровники, смітники, конюшні, сараї та держать в них курей та гусей; посадили близько до межі вишню, грушу, яблуню, аґрус та смородину.

Крім того зазначено, що відповідач ОСОБА_3 розповсюджує недостовірну інформацію про позивачів, направляє на їх садибу асоціальних осіб, зриває судові засідання, не надає суду правовстановлюючі документи, не прибрав смітники, яму, дрова, тримає під вікнами позивачів курей.

28.01.2010 року згідно протоколу наради Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу відповідачі побудували басейн без потрібних для цього рішень архітектора, санепідемстанції, міськводоканалу, який вирішено було прибрати. Однак відповідачі це ігнорують через впевненість у своїй безкарності.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про відновлення земельної межі, усунення перешкод в користуванні домоволодінням, стягнення матеріальної та моральної шкоди, що завдана пошкодженням будинку провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито у зв'язку з її смертю (том 3 а.с.110).

На підставі наведеного вище, в останній редакції позовних вимог, позивачі просили суд зобов'язати відповідача ОСОБА_3 звільнити незаконно захоплену землю садиби ОСОБА_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 і поновити межу, яка існувала станом на 29.12.1961 р. на день відводу земельної ділянки по плану, затвердженому Головним архітектором м. Кривого Рогу забудовнику ОСОБА_1 в 1961-1964 роках.

Зобов'язати відповідача перенести паркан від будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 на відстань 3 метри 65 см від фундаменту задньої стіни будинку АДРЕСА_2 по довжині всій його, відповідача, садибі по АДРЕСА_3, починаючи від червоної лінії і по всій його, ОСОБА_3, садибі прямою лінією та виконати ці роботи протягом 30 днів з дня набрання рішення законної сили.

Зобов'язати відповідача демонтувати, розібрати яму-басейн та вирівняти площину земельної ділянки (ями, смітника, дровника) до рівня всієї поверхні ґрунту привізною землею, якої повинно бути не менше ніж зазначив експерт - три кубічних метра та виконати ці роботи в суху пору року і в термін 30 днів з дня набрання рішення законної сили.

Зобов'язати відповідача в термін 3 днів з дня набрання рішення законної сили, прибрати на відстань 12 метрів від поновленої межі з садибою АДРЕСА_2 дрова і дровники, навіси, смітники, сараї, клітки та кліті для гусей, качок та курей, а також самих курей, качок та гусей, курінні, конюшні, бочки, ящики, коптильню та все інше та не влаштовувати їх в майбутньому ближче 12 метрів від поновленої межі.

Зобов'язати відповідача в термін 30 днів з дня набрання рішення законної сили, прибрати від поновленої межі на відстань: грушу, яблуню, вишню (що за двором) на 3 метри від поновленої межі, 4 кущі: смородину і аґрус на 1 метр від поновленої межі, не садити їх в майбутньому кущі ближче 1 метра, а дерева 3 метрів від поновленої межі.

Зобов'язати відповідача дотримуватися та не порушувати правила добросусідства і правила: ДБН - 360 -92**П.З.25* «Будівельні норми»; ДБН - 360 -92**П.З.26* «Санітарні норми»; ДБН - 360 -92 обов'язковий додаток 3.1 «Протипожежні норми»;

Крім того, позивачі просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 судові витрати по справі, а саме: судові витрати по справі 530,50 грн. та індексацію судових витрат по справі - 39,95 грн., а разом 571,45 грн., судові витрати по справі в сумі 443,50 грн., гонорар адвоката - 12000 грн. та індексацію гонорара адвоката - 3205,82 грн., а разом 15205,82 грн., витрати за відрив від звичайних занять в сумі 10323,21 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2018 року позивачам відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачі ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення невірно застосовано норми матеріального права, оскільки суд дійшов помилкового висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з тих підстав, що спірна земельна ділянка не приватизована позивачами.

Позивачі вважають, що ними надано належні та допустимі докази на підтвердження права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 та надані належні та допустимі докази на підтвердження захоплення відповідачем і утримання в своєму користуванні 1,65 метри їх земельної ділянки, оскільки ширина їх земельної ділянки дорівнює 22,35 м, що свідчить про те, що відповідачем неодноразово відбувалось захоплення меж земельної ділянки позивачів, та за весь період захоплення склало 1,65 м.

Зауважують на тому, що позивач ОСОБА_1 надала всі необхідні документи на землю: два Акта про відведення змеленої ділянки в натурі та їх план, а у відповідача Акту та плану на земельну ділянку по АДРЕСА_4 не має, тому він і не надав за роки розгляду справи цих документів.

Також позивачі посилаються на те, що по кадастровому плану, складеному у 2010 році ТОВ «Пріма -КР», розмір об'єднаної земельної ділянки ОСОБА_1 склав 842 кв.м. Ширина земельної ділянки 22,35 м. За висновками експерта Приходько О.С. від 14.10.2012 р., ширина земельної ділянки після об'єднання садиб не 24 метра, як затверджено головним архітектором в плані забудовника ОСОБА_1 по акту про виділення земельних ділянок в натурі, а лише 22,35 м. Тобто не вистачає 1,65 м по ширині. Спеціалісти двох незалежних структур прийшли до висновку, що ширина земельної ділянки дорівнює 22,35 м, що свідчить проте, що відповідачами неодноразово відбувалось захоплення меж позивача, за весь період захоплення склало 1,65 м.

Позивачі, крім іншого, в апеляційній скарзі збільшили вимоги та просили стягнути з ОСОБА_3 на їх користь солідарно 35404,86 грн. судових витрат, 100 000 грн. моральної шкоди та 80 грн. витрат по виготовленню апеляційної скарги та додатків до неї, та постановити окрему ухвалу у відношенні суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачами не доведено порушення їх прав, невірно застосував положення ч.3 ст.125 ЗК України, невірно визначився з предметом спору та не врахував, що ОСОБА_1 не оспорює виділені їй в користування земельні ділянки, а навпаки посилається на ці державні акти, як першоджерело свого права на користування землею.

Зауважує, що відповідач не має Акту про відвід земельної ділянки, надає лише висновки БТІ, які не є належними документами.

Крім того вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивачами по справі надані належні та допустимі докази на підтвердження захоплення відповідачем і утримання в своєму користуванні 1,65 метри їх земельної ділянки та наполягає на тому, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по справі та моральна шкода.

Відзив представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який не може бути прийнятий до уваги колегією суддів, оскільки не підписаний представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9, та відсутні докази про направлення вказаного відзиву сторонам по справі.

Крім того, колегією суддів не приймається до уваги клопотання позивачів по справі, надані до початку судового засідання, зокрема про розгляд процесуальних питань в порядку ст.182 ЦПК України, та вважає, що написані власноруч пояснення відповідача по справі із наданими ним документами, які на його думку є належними доказами по справі та долучені до матеріалів справи, не можуть бути повернуті колегією суддів, оскільки, відповідно до вимог ст. 92 ЦПК України, сторна по справі не позбавлена права надавати письмові пояснення по справі.

Не приймається до уваги клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до матеріалів справи копії платіжних доручень з справи № 2-70/11 та витребування вказаної справи із суду першої інстанції, оскільки вказане клопотання не стосується предмету розгляду даної справи та повинно вирішуватись в межах розгляду зазначеної вище справи.

Клопотання щодо допита ОСОБА_2 в якості свідка відхилено колегією суддів в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, оскільки, згідно вимог ч.1 ст. ст.90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи, в той час як ОСОБА_2 надав свої пояснення в судовому засіданні як позивач по справі, тому допит його в якості свідка не призведе до встановлення будь-яких інших обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача ОСОБА_2, який також є представником позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_9, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових право на нерухоме майно на 13.05.2014 року, ОСОБА_1 є власником (розмір частки 1) житлового будинку за адресою:м. АДРЕСА_1

Підстави виникнення права власності - рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.04.2014 року.

Складові частини об'єкта нерухомого майна: А-1 житловий будинок загальна площа 140, 1 кв.м., житлова 71 кв.м., літня кухня Б загальна площа 22, 8 кв.м., гараж В площа 24 кв.м., сарай Г площа 39, 1 кв.м., сарай Ж площа 37 кв.м., погріб Е площа 4, 3 кв.м., огорожа, водоколонка, замощення (Том №3 а.с. 103-104).

Як вбачається із матеріалів справи, 29.12.1961 року, відповідно до рішення Жовтневого райвиконкому м. Кривого Рогу №441 від 06.10.1961 року, ОСОБА_1 було надано земельну ділянку розміром 450 метрів квадратних в натурі (на місцевості) у безстрокове користування, при цьому було визначено межі, розмір, конфігурацію земельної ділянки та межові знаки, складено Акт про відвід землі і план земельної ділянки та передано документи та землю за адресою АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на споруду від 10.09.1962 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради депутатів трудящихся м. Кривого Рогу, ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1.

30.08.1964 року, на підставі рішення Жовтневого райвиконкому м. Кривого Рогу № 280 від 12.08.1964 року, доньці ОСОБА_1 - ОСОБА_6, було надано земельну ділянку розміром 400 метрів квадратних в натурі (на місцевості) у безстрокове користування, при цьому було визначено межі, розмір, конфігурацію земельної ділянки та межові знаки, складено Акт про відвід землі і план земельної ділянки та передано документи та землю за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до проекту управління Головного архітектора м. Кривого Рогу затверджено план забудовнику ОСОБА_6 24.08.1964 року за адресою: АДРЕСА_1. Технічно-економічні показники: житлова площа 25,9 кв.м., допоміжна площа 19 кв.м., корисна 33,8 кв.м., площа забудови 48 кв.м. (Том №3 а.с.24-27).

Згідно витягу з рішення № 387 від 27.11.1987 року Саксаганської районної в місті ради, було вирішено: 2.1. Узаконити на ім'я ОСОБА_6 збудований в 1980 році по АДРЕСА_1 будинок розміром 9,35х10, 70 м, житловою площею 52,2 кв.м., загальною площею 132,2 кв.м., веранду розміром 1,98х7,10 кв.м., літню кухню розміром 5,93 х3,84 м, з закріпленням земельної ділянки під садибу 458 кв.м.2.2. Акт готовності на завершальне будівництво будинку, який узаконюється, на ім'я ОСОБА_6 затвердити (Том №1 а.с. 30).

Зі схеми прив'язки житлового будинку та служб на ділянці забудовника ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому № 337 від 27.11.1987 року, мається житловий будинок 9,35 х 10,70 м (Том №1 а.с.36).

ОСОБА_1, на підставі Договору дарування від 27.12.1988 року, посвідченого 27.12.1988 року державним нотаріусом Сьомої Криворізької нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-4656, належить шлакоблочний жилий будинок А-1 житловою площею 71,0 кв.м., шлакоблочну л/кухню Б, в/колонку I, шлакоблочний гараж В, паркан I, замощення II, що знаходиться в АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці площею 458 кв.м. Право власності позивача ОСОБА_1 на житловий АДРЕСА_1 зареєстровано в Міському Бюро технічної інвентаризації 09.01.1989 року (Том №1 а.с.26-29).

Рішенням Саксаганської районної ради № 172 від 19.05.1989 року дозволено об'єднання земельних ділянок по АДРЕСА_2 з наявним житловим будинком розміром 10,7 х 9,35 кв.м. з закріпленням за ОСОБА_1:600 кв.м. в постійне користування;368 кв.м. в тимчасове користування без права будь-якого будівництва (Том №1 ас. 31).1.2. Житловий будинок розміром 5.68х 6.50 кв.м., який збудовано раніше на присадибній ділянці по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 переобладнати в господарсько-побутові приміщення. Літню кухню, яка знаходиться на цій ділянці, розміром 7,10х4,10 м переобладнати під сарай.1.3 Право приватної власності, видане на підставі рішення виконкому Жовтневої районної Ради № 441 від 06.12.1961 року на житловий будинок № 5а по вул. Пічугіна на ім'я ОСОБА_1 анулювати (а.с.172 том 1).

Відповідно до схеми прив'язки житлового будинку та служб на ділянці забудовника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на підставі рішення виконкому № 172 від 19.05.1989 року, зазначено на переобладнання під сарай та господарсько-побутового приміщення двох споруд з планом присадибної ділянки (Том №1 а.с. 37, 38).

Згідно витягу з рішенням Саксаганської районної в місті ради № 313 «Про узаконення і прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових домоволодінь, узаконення і дозвіл на будівництво господарських будівель на присадибних земельних ділянках громадян» від 15.09.1989 року доповнено рішення № 172 від 19.05.1989 року привласнено об'єднаній земельній ділянці № 5а по вул. Пічугіна (Том №1 а.с. 32).

Згідно з експлікації приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку та плану земельної ділянки АДРЕСА_2 , виготовленого КП ДОР «Криворізьке БТІ» 11.04.2013 р., загальна площа будинку складає 140,1 кв.м. та складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, гараж В, сарай Г, сарай Ж, погріб Е, ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4, огорожа №5, огорожа №6, водо колонка І, вимощення ІІ (Том №3 а.с. 240-243).

ТОВ «Пріма-КР» за замовленням ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію по встановленню меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, з якого вбачається розташування споруд на ділянці, їх взаємного розташування. (Том №1 а.с. 54-62).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26.11.2013 року встановлено неправильність запису в правовстановлюючому документі - рішенні № 172 Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 19.05.1989 року про об'єднання земельних ділянок по АДРЕСА_2 в одну земельну ділянку з закріпленням об'єднаної земельної ділянки за ОСОБА_1, а саме, не правильно зазначено адресу земельної ділянки: замість по АДРЕСА_1 вказано «АДРЕСА_2. Встановлено юридичний факт неправильності запису в правовстановлюючому документі - рішенні № 313 Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про те, що 15.09.1989 року Саксаганський райвиконком м.Кривого Рогу Дніпропетровської області про доповнення рішення № 172 від 19.05.1989 року, та надання об'єднаним земельним ділянкам по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 загальної адреси АДРЕСА_2, а саме не правильно зазначено адресу земельної ділянки: по АДРЕСА_2 та замість вказівки по АДРЕСА_1 вказано « вул. Пічугіна 59».Встановлено юридичний факт неправильності запису в правовстановлюючому документі дублікаті акту від 29.12.1961 року, який складено представником Управління головного архітектора міста Кривого Рогу ОСОБА_11, про відвід земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_2, а саме - не правильно зазначено адресу земельної ділянки: замість по АДРЕСА_2, тоді як належало вказати за адресою АДРЕСА_2. (Том №3 ас. 93-94).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.04.2014 року встановлено факт, що на зворотній сторінці Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.09.1962 року, виданого районним відділом комунального господарства виконкому Жовтневого району м. Кривого Рогу на ім'я ОСОБА_1, на штампі, який завірено печаткою БТІ рукописний напис «по АДРЕСА_2 та «АДРЕСА_5» потрібно читати «АДРЕСА_6 та «АДРЕСА_7.Встановлено факт, що згідно Договору дарування від 27.12.1988 року, посвідченому державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_12, дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 будинок, що знаходиться за адресою в м. Кривому Розі не по вул. Пічугіній, як помилково вказано в договорі, а по АДРЕСА_1. Встановлено факт, що ОСОБА_1, з 19.05.1989 року є власником будинку і садиби по АДРЕСА_8, що виникли 19.05.1989 року по рішенню № 172 виконавчого комітету Саксаганської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та додаткового рішення №313 від 15.09.1989 року в результаті об'єднання будинків і садиб в м. Кривому Розі по АДРЕСА_1», яким була надана загальна адреса: АДРЕСА_2 і в результаті об'єднання садиб виникла одна садиба, на якій знаходяться споруди: житловий будинок піт «А-1»; гараж 1980 р. піт «В»; літня кухня 1973 р. піт «Б»; сарай 1961 р. піт «Г»; сарай 1959 р. піт «Ж»; погріб піт «Е». (Том №3 а.с.99).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2014 року, ОСОБА_1 є власником (розмір частки 1) житлового будинку за адресою:м. АДРЕСА_1 Підстави виникнення права власності - рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.04.2014 року. Складові частини об'єкта нерухомого майна: А-1 житловий будинок загальна площа 140, 1 кв.м., житлова 71 кв.м., літня кухня Б загальна площа 22, 8 кв.м., гараж В площа 24 кв.м., сарай Г площа 39, 1 кв.м., сарай Ж площа 37 кв.м., погріб Е площа 4, 3 кв.м., огорожа, водоколонка, замощення (Том №3 а.с. 103-104).

З документів з земельного спору вбачається наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та те, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась із заявами та скаргами до Виконкому Саксаганської районної у місті ради на дії відповідача. Протоколом № 9 від 23.09.2010 року Саксаганської районної в місті ради було вирішено визначити правомірність претензій ОСОБА_1 до ОСОБА_3 немає можливості із-за розбіжностей в правовій та технічних документації на домоволодіння АДРЕСА_2. (том 1 а.с.40-45) та винисено припис № 44.

Матеріалами справи встановлено, що приписом № 44 Виконкому Саксаганської районної у місті ради від 16 вересня 2010 року, ОСОБА_1, повідомлено, що їй необхідно з'явитися особисто до Виконкому Саксаганської районної у місті ради на засідання комісії для вирішення земельних справ щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови на території району, яке відбудеться 30.09.2010 року.

ОСОБА_1 на розгляд комісії для вирішення земельних спорів відносно меж земельних ділянок і додержання громадянами правил добросусідства необхідно було надати: копію первинного схематичного плану земельної ділянки на АДРЕСА_1 із зазначенням прив'язки житлового будинку до межі з домоволодінням 69 по вул. Пічугіна; приведену до відповідності правову та технічну документацію на домоволодіння АДРЕСА_2 а та АДРЕСА_1 (Том №1 а.с. 47-49).

Однак, протокол засідання комісії для вирішення земельних справ щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови на території району та відповідний висновок в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу порушення, обмеження, відновлення права позивачів на землю, як об'єкт власності, з боку відповідача, як суміжного власника житла.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено порушення його прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.1,3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних законних прав, свобод та інтересів фізичних осіб.

У відповідності з ч.4 ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на власний розсуд відповідно до її цільового призначення.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та, зокрема, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 не надано жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 12,81 ЦПК України, на підтвердження порушення будь-якого його права власності чи користування будинком, який належить ОСОБА_1 та порушення права користування земельною ділянкою, виділеної у користування ОСОБА_1

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги позивачів про те, що права ОСОБА_2 є порушеними та позовні вимоги в частині його позовних вимог підлягають задоволенню, оскільки, в даному випадку, позивачем ОСОБА_2 не доведено порушення його прав, тому суд першої інстанції правомірно відмовив йому в задоволені позовних вимог у зв'язку з відсутністю на те правових підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині звільнення незаконно захопленої відповідачем належної їй земельної садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, поновлення межі, яка існувала станом на 29.12.1961 р. на день відводу земельної ділянки по плану, затвердженому Головним архітектором м. Кривого Рогу забудовнику ОСОБА_1 в 1961-1964 роках та зобов'язання відповідачів перенести паркан від будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 на відстань 3 метри 65 см від фундаменту задньої стіни будинку АДРЕСА_2 по довжині всій їх, відповідачів, садибі по АДРЕСА_3, починаючи від червоної лінії і по всій його, ОСОБА_3, садибі прямою лінією та виконати ці роботи протягом 30 днів з дня набрання рішення законної сили, суд першої інстанції виходив з того, відсутнє рішення органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів, яке оскаржує позивач ОСОБА_1 чи з яким вона незгодна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2, 3, 5 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Вирішення питання про внесення змін у державний акт про конфігурацію та проміри земельної ділянки, виправлення помилок чи порушень, допущених органом самоврядування, органами Державного земельного кадастру чи спеціалізованими землевпорядними організаціями відноситься до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, чи інших органів, які допустили ці порушення, а з 01.01.2013 року Державного кадастрового реєстратора. Такі дії зазначених органів, якщо вони порушують права власника земельної ділянки, можуть бути усунуті у встановлений законодавством спосіб шляхом оскарження дій чи бездіяльності цих органів та спонукання їх до вчинення правомірних дій.

Враховуючи, що органи, на яких покладено завдання вирішення земельних спорів та додержання громадянами правил добросусідства, є органи місцевого самоврядування, а в матеріалах справи відсутнє рішення органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів щодо наявного між сторнами спору щодо порушення, обмеження, відновлення права позивача на землю, як об'єкта власності з боку відповідача, як суміжного власника землі, такі позовні вимоги є передчасними.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача демонтувати, розібрати яму-басейн та вирівняти площину земельної ділянки (ями, смітника, дровника) до рівня всієї поверхні ґрунту привізною землею, якої повинно бути не менше ніж зазначив експерт - три кубічних метра та виконати ці роботи в суху пору року і в термін 30 днів з дня набрання рішення законної сили, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання демонтування та розібрати яму-басейн слідвідмовити, оскільки дана позовна вимога вже була предметом судового розгляду та по ній ухвалено рішення.

Колегія суддів не може погодитись з висновоком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2017 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих пошкодженням будинку, демонтажу ями-басейну, стягнення моральної шкоди, судових витрат - задоволено частково. Зобов'язано відповідача ОСОБА_3 провести демонтаж бетонної конструкції ями-бассейну, розташованої на земельній ділянці його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_9, привівши цю ділянку в попередній стан, вирівнявши площину басейну землею до рівня природного ґрунту. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 700 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу 4500 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків, завданих пошкодженням будинку - скасовано та у скасованій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5 900 грн., в частині розміру стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди рішення суду змінено та збільшено розмір моральної шкоди з 700 грн. на 2000 грн. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат змінено та збільшено розмір судових витрат з 4 500 грн. на 9 460, 55 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача ОСОБА_3 демонтувати, розібрати яму-басейн та вирівняти площину земельної ділянки (ями, смітника, дровника) до рівня всієї поверхні ґрунту привізною землею, якої повинно бути не менше ніж зазначив експерт - три кубічних метра та виконати ці роботи в суху пору року і в термін 30 днів з дня набрання рішення законної сили слід відмовити, оскільки дана позовна вимога вже була предметом судового розгляду та по ній винесено рішення, оскільки, в даному випадку провадження по справі в цій частині необхідно закрити, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже було ухвалено рішення по іншій справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача ОСОБА_3 в термін 3 днів з дня набрання рішення законної сили, прибрати на відстань 12 метрів від поновленої межі з садибою АДРЕСА_2 дрова і дровники, навіси, смітники, сараї, клітки та кліті для гусей, качок та курей, а також самих курей, качок та гусей, курінні, конюшні, бочки, ящики, коптильню та все інше, не влаштовувати їх в майбутньому ближче 12 метрів від поновленої межі та зобов'язати відповідачів в термін 30 днів з дня набрання рішення законної сили, прибрати від поновленої межі на відстань: грушу, яблуню, вишню (що за двором) на 3 метри від поновленої межі, 4 кущі: смородину і аґрус на 1 метр від поновленої межі, не садити їх в майбутньому кущі ближче 1 метра, а дерева 3 метрів від поновленої межі, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги є похідними від позовних вимог щодо відновлення межі земельної ділянки, тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висноком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача в термін 3 днів з дня набрання рішення законної сили, прибрати на відстань 12 метрів від поновленої межі з садибою АДРЕСА_2 дрова і дровники, навіси, смітники, сараї, клітки та кліті для гусей, качок та курей, а також самих курей, качок та гусей, курінні, конюшні, бочки, ящики, коптильню та все інше, не влаштовувати їх в майбутньому ближче 12 метрів від поновленої межі задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовних вимог щодо відновлення межі земельної ділянки, тому відсутня можливість встановлення того, що вище перелічене майно відповідача знаходиться на відстані, яка не дозволена.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов'язання ОСОБА_3 прибрати дерева, а саме: грушу, яблуню, вишню (що за двором) від домоволодіння АДРЕСА_2 на відстань, щоб стовбур дерев: груші, яблуні та вишні знаходились не ближче п'яти метрів від зовнішніх стін будинку АДРЕСА_2, з огляду на наступне.

Експертним висновком судової будівельно-технічної експертизи № 13/12 ЕВ від 14.12.2012 року експерта Приходько О.С. встановлено, що дерево - вишня росте на відстані 1,2 м від межі земельних ділянок та на відстані 3,19 м від будинку позивачів, дерево - груша росте на відстані 2,06 м від межі земельних ділянок та на відстані 3,99 м від будинку позивачів та дерево - яблуня росте на відстані 1,84 м від межі земельних ділянок та на відстані 3,84 м від будинку позивачів, що є порушенням п. 2.18 та табл. 5 ДБН 79-92 «Житлові будики для індивідуальених забудовників», відповідно до якого стовбур дерева має знаходитись від зовнішніх стін будівель і споруд не ближче 5-ти метрів.

В даному випадку, оскільки дерева: груша, яблуня та вишня знаходяться ближче ніж п'ять метрів від зовнішніх стін будинку АДРЕСА_2, на відповідача має бути покладено обов'язок прибрати вказані дерева не ближче п'яти метрів від зовнішніх стін будинку АДРЕСА_2.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прибрати 4 кущі: смородину і аґрус на 1 метр від поновленої межі, та зобов'язання його не садити їх в майбутньому кущі ближче 1 метра, від поновленої межі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки вказані кущі знаходяться на відстані від зовнішніх стін будинку АДРЕСА_2 не ближче 1,5 метри, що відповідає п. 2.18 та табл. 5 ДБН 79-92 «Житлові будики для індивідуальених забудовників»,

Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідачів дотримуватися та не порушувати правила добросусідства і правила: ДБН - 360 -92**П.З.25* «Будівельні норми»; ДБН - 360 -92**П.З.26* «Санітарні норми»; ДБН - 360 -92 обов'язковий додаток 3.1 «Протипожежні норми», колегія суддів вважає такими, що є безпідставними, оскільки до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разф їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Отже, такий спосіб захисту своїх прав, як зобов'язання відповідачів дотримуватися та не порушувати правила добросусідства і правила: ДБН - 360 -92**П.З.25* «Будівельні норми»; ДБН - 360 -92**П.З.26* «Санітарні норми»; ДБН - 360 -92 обов'язковий додаток 3.1 «Протипожежні норми», нормами чинного законодавства не передбачений, у зв'язку з чим позовні вимоги позивачів в цій частині задоволенню не підлягають.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задволенні вказаних позовних вимог.

Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачів про відшкодування завданої моральної шкоди через їх недоведеність.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивачів щодо стягнення з відповідача на їх користь моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позивачами належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не доведено факту спричинення моральної шкоди.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів про стягнення з відповідача на їх користь витрат від звичайних занять, оскільки, згідно ч.2 ст.138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

В даному випадку, в розумінні ч. 3 ст. 12 ЦПК України, позивачі повинні довести обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, усі витрати потрібно підтверджувати відповідними доказами, у тому числі і час за відрив від звичайних занять, які суд повинен перевірити, як належні та допустимі.

Однак, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, позивачами по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердення відриву їх від звичайних занять.

Доводи позивача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно відмовив йому в задоволенні вимог про компенсацію витрат за відрив від звичайних занять, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердення відриву його від звичайних занять.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивачів доводи апеляційних скарг ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_1, про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, в задоволенні позовних вимог слід відмовити з тих підстав, що спірна земельна ділянка не приватизована позивачами, оскільки в даному випадку позивачам відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що органи, на яких покладено завдання вирішення земельних спорів та додержання громадянами правил добросусідства є органи місцевого самоврядування, а в матеріалах справи відсутнє рішення органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів щодо наявного між сторнами спору щодо порушення, обмеження, відновлення права позивача на землю як об'єкта власності з боку відповідача як суміжного власника землі, тому такі позовні вимоги є передчасними.

У зв'язку з наведеним вище колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційних скарг про те, що позивачі вважають, що ними надано належні та допустимі докази, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 та надані належні та допустимі докази на підтвердження захоплення відповідачем і утримання в своєму користуванні 1,65 метри їх земельної ділянки та про те, що у позивача ОСОБА_1 є всі необхідні документи на землю: два Акта про відведення змеленої ділянки в натурі та їх план, а у відповідача Акту та плану на земельну ділянку по АДРЕСА_2 не має, тому він і не надав, за роки розгляду справи, цих документів, оскільки відсутнє рішення органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів щодо наявного між сторнами спору щодо порушення, обмеження, відновлення права позивача на землю.

Наведеним вище спростовуються й доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачами не доведено порушення їх прав, невірно застосував положення ч.3 ст.125 ЗК України, суд невірно визначився з предметом спору та не врахував, що ОСОБА_1 не оспорює виділені їй в користування земельні ділянки, а навпаки посилається на ці державні акти як першоджерело свого права на користування землею, оскільки в даному випадку суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що органи, на яких покладено завдання вирішення земельних спорів та додержання громадянами правил добросусідства є органи місцевого самоврядування, а в матеріалах справи відсутнє рішення органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів щодо наявного між сторнами спору щодо порушення, обмеження, відновлення права позивача на землю як об'єкта власності з боку відповідача як суміжного власника землі, такі позовні вимоги є передчасними.

Відповідно до вимог 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог позивачів, колегія суддів вважає за необхідне частково компенсувати позивачам судові витрати по справі, з огляду на наступне.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З урахуванням необхідності задоволення позовних вимог позивачів в частині зобов'язання ОСОБА_3 прибрати дерева, а саме: грушу, яблуню, вишню (що за двором) від домоволодіння АДРЕСА_2 на відстань, щоб стовбур дерев: груші, яблуні та вишні знаходились не ближче п'яти метрів від зовнішніх стін будинку АДРЕСА_2, та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія вважає за необхідне, пропорційно від заявлених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. та судові витрати по справі в сумі 100 грн., оскільки ОСОБА_1, у зв'язку з розглядом даного спору було сплачено 12000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 974 грн. судових витрат, що підтверджено наявними письмовими матеріалами справи.

При цьому вимога позивача щодо індексації понесених судових витрат на суму 3043,95 грн. задоволенню не підлягає, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено індесацію витрат на професійну правничу допомогу та судових витрат по справі.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_1, підлягають частковому задоволенню. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати, розібрати яму-басейн та вирівняти площину земельної ділянки (ями, смітника, дровника) до рівня всієї поверхні ґрунту привізною землею, якої повинно бути не менше ніж зазначив експерт - три кубічних метра та виконати ці роботи в суху пору року і в термін 30 днів з дня набрання рішенням законної сили підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі в цій частині. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 прибрати від поновленої межі на відстань: грушу, яблуню, вишню (що за двором) на 3 метри від поновленої межі, 4 кущі: смородину і аґрус на 1 метр від поновленої межі, не садити їх в майбутньому кущі ближче 1 метра, а дерева 3 метрів від поновленої межі підлягає скасуванню та постановленню в цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог та зобов'язання ОСОБА_3 прибрати дерева, а саме: грушу, яблуню, вишню (що за двором) від домоволодіння АДРЕСА_2 на відстань, щоб стовбур дерев: груші, яблуні та вишні знаходились не ближче п'яти метрів від зовнішніх стін будинку АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. та судові витрати по справі в сумі 100 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_4, яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати, розібрати яму-басейн та вирівняти площину земельної ділянки (ями, смітника, дровника) до рівня всієї поверхні ґрунту привізною землею, якої повинно бути не менше ніж зазначив експерт - три кубічних метра та виконати ці роботи в суху пору року і в термін 30 днів з дня набрання рішенням законної сили скасувати та закрити провадження по справі в цій частині.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_3 прибрати від поновленої межі на відстань: грушу, яблуню, вишню (що за двором) на 3 метри від поновленої межі, 4 кущі: смородину і аґрус на 1 метр від поновленої межі, не садити їх в майбутньому кущі ближче 1 метра, а дерева 3 метрів від поновленої межі скасувати та постановити в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Зобов'язати ОСОБА_3 прибрати дерева, а саме: грушу, яблуню, вишню (що за двором) від домоволодіння АДРЕСА_2 на відстань, щоб стовбур дерев: груші, яблуні та вишні знаходились не ближче п'яти метрів від зовнішніх стін будинку АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 100 (сто) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: