КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/622/19
Провадження № 2/552/506/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2019 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді-Турченко Т.В.

При секретарі-Силки І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Колос» про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Колос» про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 27.12.1978 року вона зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначає, що вона постійно утримувала квартиру №91 за адресою м. Полтава, вул. Кучеренко, 3, не маючи на вищевказану квартиру правовстановлювальних документів. Вищевказана квартира перебуває на балансі ЖБК «Колос». Просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач ЖБК «Колос» в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27.12.1978 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом № I-KE №351273 (а.с. 20).

16.07.2018 року помер ОСОБА_2, про що зроблений відповідний актовий запис №824.

З довідки Житлово-будівельного кооперативу «Колос» від 08.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 виплачено в повному обсязі у 1991 році (а.с. 6).

В довідці № 84 від 08.10.2018 року виданої ЖБК «Колос» зазначено, що правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 відсутні, ЖБК «Колос» не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на вищевказану квартиру (а.с. 17).

Згідно технічного паспорту на квартиру №91 в житловому будинку літер. «А-5» ЖБК «Колос» від 17.07.2009 року квартира скаладається з: 2 кімнат житловою площею 29,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната (2) 16,7 кв.м., 2-а кімната (4) 13,1 кв.м., кухні (5) площею 5,9 кв.м., коридору (1) 6,8 кв.м., санвузол (6) 3,0 кв.м, кладова (3) 1,3 одне відділення сараю у підвалі 3,4 площею 3,4 кв.м., балкон 0,8 кв.м, загальна площа квартири 47,6 кв.м. (а.с. 4,5).

Також встановлено, що з грудня 1978 року позивач вселилася у вищезазначену квартиру і постійно проживає в ній до цього часу. За власні кошти підтримує квартиру у належному стані, здійснюючи поточний ремонт.

Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Тому в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, а саме: квартирою, що знаходиться в АДРЕСА_3, на яке позивач просить визнати право власності, добросовісним.

Вказані у позові обставини можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності.

Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права власності, які перелічені в ст.344 ЦК України.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі докази подані ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 263-265, ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: квартиру №91, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Кучеренко, 3.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 22.02.2019 року.

Головуючий Турченко Т.В.