ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2974/19

Головуючий у першій інстанції - Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1070/19

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Губар В.С.,

за участю секретаря Кривопиші Я.О.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава в особі Державної казначейської служби України, прокуратура Чернігівської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області,

особи, які подали апеляційну скаргу: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Державна казначейська служба України,

на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 14.06.2019, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

02.05.2019 представник ОСОБА_1 - адвокат Копейкін С.О. звернувся з позовом до держави в особі Державної казначейської служби України, до прокуратури Чернігівської області та УМВС України в Чернігівській області, у якому просив відшкодувати завдану ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 249962 грн 70 коп. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що починаючи з 14.04.2014 по 21.05.2014, тобто протягом 59 місяців і 27 днів, щодо ОСОБА_1 незаконно проводився комплекс негласних слідчо-розшукових дій, після чого до 11.04.2019 він незаконно перебував під слідством та судом. Внаслідок незаконного порушення стосовно ОСОБА_1 кримінального провадження, проведення комплексу негласних слідчо-розшукових дій, розслідування кримінальної справи, здійснення процесуального керівництва за розслідуванням злочину, якого ОСОБА_1 не вчиняв, незаконного повідомлення останньому про підозру та підтримання в суді необґрунтованого обвинувачення, засудження та тривалого позбавлення волі ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків з оточуючими людьми: очорненні та приниженні ОСОБА_1 в їхніх очах, заплямуванні його репутації, душевних стражданнях, негативних змінах в емоційному стані, ударі по сімейному життю. Відшкодування моральної шкоди у позовній заяві визначено виходячи з законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати на дату пред`явлення позову за кожен місяць зазначеного вище спірного періоду.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України на користь ОСОБА_1 249962 грн 70 коп. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету України; у задоволенні решти вимог відмовлено. Увхалюючи це рішення, суд І інстанції виходив з того, що в справі достатньо належних і допустимих доказів того, що у зв`язку із незаконним порушенням кримінальної справи, пред`явленням обвинувачення у вчиненні злочину, незаконним повідомленням про підозру та підтримання в суді необгрунтованого обвинувачення, засудження та тривалого позбавлення волі позивачеві завдано моральних страждань у вигляді порушення його нормальних життєвих зв`язків, приниження його честі й ділової репутації.

В апеляційній скарзі УМВС України в Чернігівській області просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити. Доводи скарги зводяться до такого:

- підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної, на його думку, незаконними діями органів досудового розслідування, відсутні, оскільки кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення; факт незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності компетентними органами не визнано,

- останнім не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, не обґрунтовано її розмір та не наведено підстав, які призвели до заподіяння йому душевних страждань та до порушення нормальних життєвих зв`язків у зв`язку із незаконними діями правоохоронних органів.

Державна казначейська служба України в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 Доводи цієї скарги зводяться до такого:

- розмір відшкодування останньому моральної шкоди не є адекватним завданій йому шкоді;

- судом І інстанції проігноровано положення пп. 1, 3, 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, згідно з якими мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат та що у цих випадках як розрахункова величина застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на перше січня календарного року, починаючи з 01.01.2017;

- з 14.04.2014 по 21.05.2014 у кримінальному провадженні здійснювалися виключно негласні оперативно-розшукові заходи та слідчі дії, про вчинення яких позивач не знав і не міг знати. Отже протягом цього періоду він не міг зазнати незаконного фізичного чи психічного впливу;

- казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством порядку. Проте воно є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів.

У судовому засіданні представники Державної казначейської служби України та УМВС України в Чернігівській області підтримали свої апеляційні скарги й визнали апеляційні скарги один одного, а представник ОСОБА_1 заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга УМВС України в Чернігівській області підлягає відхиленню, а апеляційна скарга Державної казначейської служби України - частковому задоволенню.

Так, у справі встановлено наступне.

Згідно з копіями реєстру досудового розслідування та обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001385 від 02.04.2014 (арк. 16-18, 14-15):

- 02.04.2014 року слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001385;

- з 15.04.2014 до 20.05.2014 відносно ОСОБА_1 проводився комплекс негласних слідчо-розшукових дій;

- з 21 по 23 травня 2014 р. ОСОБА_1 в порядку ст.208 КПК України утримувався в ізоляторі тимчасового тримання затриманих осіб Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області;

- 22.05.2014 та 18.07.2014 ОСОБА_1 повідомлено про підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України; 09 і 17 липня 2014 його двічі допитували як підозрюваного;

- 18.07.2014 підготовлений та підписаний обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, який затверджено старшим прокурором прокуратури м. Чернігова, і це кримінальне провадження направлено до Новозаводського районного суду м. Чернігова для розгляду по суті;

- запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.12.2014 у справі № 751/7587/14 ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 307 КК України виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення (копія цього вироку на арк. 19-21).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 10.04.2015 вказаний вирок скасовано і призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції (її копія на арк. 22-27).

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.10.2015 у справі № 751/7587/14 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частки всього належного йому майна; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2012 та остаточно призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі (копія вироку від 12.10.2015 на арк. 28-32).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25.12.2015 вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.10.2015 змінено і ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2012 та остаточно призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна (арк. 33-37).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2016 ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25.12.2015 скасовано, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (її копія на арк. 38-40).

На підставі вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.10.2015 і ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 25.12.2015 ОСОБА_1 з 01.04.2016 до 28.07.2016 перебував в місцях позбавленні волі, що підтверджено копією довідки відповідного змісту (арк. 41).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 05.10.2016 вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.10.2015 скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції (копія цієї ухвали на арк. 42-44).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.02.2019 кримінальне провадження № 0001385 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, яка ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11.04.2019 залишена без змін. В постанові про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0001385 та в ухвалі від 11.04.2019 йдеться про те, що у справі відсутні достатні, належні та допустимі докази, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (копії цих постанови і ухвали від 11.04.2019 на арк. 45-47, 48-50).

Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 завдано моральної шкоди у вигляді порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршення стосунків з оточуючими позивача людьми, зганьблення його репутації, душевних страждань.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У частині 1 ст. 340 КПК України зазначено, що якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог статті 341 цього Кодексу повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження. Копія постанови надається обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. У разі відмови потерпілого від реалізації свого права підтримувати обвинувачення у суді кримінальне провадження закривається судом. Підставами закриття провадження виступають не мотиви, викладені у постанові прокурора, а сам факт відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Потерпілих у кримінальному провадженні № 0001385 нема.

Пункт 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» приписує, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Аналізуючи зміст наведених у попередньому абзаці норм права, апеляційний суд доходить висновку, що відмова прокурора від обвинувачення з мотивів відсутності достатніх, належних та допустимих доказів, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за своєю юридичною суттю є тотожною закриттю кримінального провадження за ст. 284 ч. 1 п. 3 КК України - у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Отож апеляційним судом відкидається твердження УМВС України в Чернігівській області про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку з тим, що кримінальне провадження відносно нього закрито внаслідок відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення та у зв`язку з відсутністю факту визнання компетентними органами незаконності притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Розмір визначеного місцевим судом відшкодування моральної шкоди відповідає припису ч. 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Посилання УМВС України в Чернігівській області та Державної казначейської служби України на те, що ОСОБА_1 не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди незаконними діями відповідачів і що останнім не обґрунтовано розмір цієї шкоди, є голослівними. Також є голослівними посилання апелянтів на те, що визначений судом І інстанції розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди не є адекватним завданій останньому шкоді.

Положення пп. 1, 3, 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII на спірні правовідносини не поширюється.

Не є підставою для задоволення апеляційної скарги те, що з 14.04.2014 по 21.05.2014 у кримінальному провадженні здійснювалися виключно негласні оперативно-розшукові заходи та слідчі дії, про вчинення яких ОСОБА_1 не знав і не міг знати. Так, про ці заходи позивачеві стало відомо. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини визначає, що право на компенсацію передбачається і за порушення положень Конвенції, навіть якщо діяння, які призвели до такого порушення, не суперечать внутрішньому праву.

Разом з тим відповідно до підп. 1 п. 35, п. 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (з наступними змінами), органи Казначейства здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду за рішеннями, прийнятими судами. Для цього в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Тож висновок суду І інстанції в частині способу задоволення вимог ОСОБА_1 є юридично некоректно викладеним. Тому оскаржуване рішення належить змінити, привівши його у відповідність до вищевикладеного.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області залишити без задоволення, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково; рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2019 року змінити.

Стягти з державного бюджету шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунка на користь ОСОБА_1 249962 (двісті сорок дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн 70 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ідентифікаційні дані сторін:

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області - місцезнаходження: пр. Перемоги, № 74, м. Чернігів, 14000, код 08592365;

Прокуратура Чернігівської області: вул. Князя Чорного, № 9, м. Чернігів, 14000, код 02910114;

Державної казначейської служби України - місцезнаходження: вул. Бастіонна, № 6, м. Київ, 01601, код 37567646;

ОСОБА_1 - мешканець АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову виготовлено 09.09.2019.

Головуючий: Судді: