Справа №345/1505/19
Провадження № 2/345/795/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мигович О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради про набуття права власності на майно за набувальною давністю, суд -

В С Т А Н О В И В :

що позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка являється опікуном неповнолітнього - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 11.10.2012 року № 316, так як його мати ( дочка позивачки) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Померла дочка позивачки, мати неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3 була багатодітною матір`ю (мала 6 дітей). В будинку по АДРЕСА_1 ), було зареєстровано проживання більше 10 осіб, хоч даний будинок має лише одну житлову кімнату. Там проживали дочка позивачки з дітьми, позивачка, чоловік позивачки та колишній чоловік дочки. На даний час в будинку зареєстровано проживання 9 осіб. Так як, такі умови проживання не були нормальними і дочці позивачки з дітьми треба було більше місця для проживання, то вона з 2003 року стала фактично проживати в сусідньому будинку, який їм не належав, але стояв покинутий на протязі більше 10 років. Власником будинку АДРЕСА_2 , де з 2003 року проживала дочка позивачки з дітьми, був їхній сусід - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім: його дружина - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та їхній син - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Фактично близьких родичів у даної сім`ї не залишилося. Їх далекий родич - ОСОБА_8 в м. Калуші не проживав, на даний будинок не претендував, у спадщину його не прийняв та не заперечував, щоб в ньому стали проживати дочка позивачки та її діти. Таким чином, з 2003 року будинком по АДРЕСА_2 стала користуватися та відкрито володіти дочка позивачки - ОСОБА_3 . Нею було укладено договори на комунальні послуги по даній адресі (світло, газ), проводилися оплати за комунальні послуги. Крім того, дочкою з Калуською міською радою 02.06.2003року було укладено договір оренди земельної ділянки, на якій був розміщений житловий будинок по АДРЕСА_2 . Також дочкою було проведено капітальний ремонт будинку по АДРЕСА_2 , даний будинок повністю придатний до проживання.

Онук позивачки - неповнолітній ОСОБА_2 , фактично проживав та проживає в будинку по АДРЕСА_2 з самого народження. Саме в даному будинку він має свою кімнату і там створені йому умови для належного розвитку, проживання та навчання.

В будинку по АДРЕСА_2 дочка позивачки ОСОБА_3 фактично проживала до своєї смерті, до своєї смерті вона утримувала і даний будинок. Після смерті дочки даний будинок стала утримувати позивачка, як опікун неповнолітнього ОСОБА_2 . На даний час будинком по АДРЕСА_2 користуємося лише позивачка та її онук - неповнолітній ОСОБА_2 Проживання будь-яких осіб по адресі АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Оскільки всі власники домоволодіння по АДРЕСА_2 на 2003 рік померли, інші особи (спадкоємці) своїх прав на даний будинок не заявили, то фактично дане домоволодіння з 2003року - безхазяйна річ, тому позивачка звернулася до суду з вищенаведеним позовом.

Представник позивачки подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її присутності та присутності її довірительки, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, щодо вирішення даного спору то покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила,що вона проживає по АДРЕСА_3 , та є сусідкою позивачки. Вона добре знала померлу ОСОБА_3 , яка перше жила в господарстві матері ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , а потім стала жити разом з дітьми в сусідньому будинку по АДРЕСА_2 . Там вона зробила ремонт, утримувала цей будинок. Після смерті ОСОБА_3 , по АДРЕСА_2 , залишився проживати її син - ОСОБА_2 з бабцею. Знає, що раніше цей будинок належав сім`ї ОСОБА_10 , але вони всі давно померли. Сім`я ОСОБА_11 стала жити в будинку АДРЕСА_2 десь з 2003року.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він проживає АДРЕСА_2 та являється сусідом позивачки. Добре знав померлу ОСОБА_3 . Також повідомив, що раніше домоволодіння по АДРЕСА_2 , належало родині ОСОБА_10 , однак до 2002 року вони всі померли. Спочатку помер батько - ОСОБА_5 , а потім - його дружина ОСОБА_13 та син ОСОБА_7 . Після цього в будинку ніхто не жив, будинок був занедбаний. ОСОБА_3 жила по сусідству, була багатодітна, а місця в будинку було мало. Тому десь в 2003 році вона пішла жити разом з дітьми в будинок по АДРЕСА_2 . Вона стала утримувати будинок, зробила там ремонт, провела газ. Він їй допомагав робити ремонт будинку, бо той був в дуже поганому стані. Вона там проживала і утримувала будинок десь близько 9 років, до своєї смерті. Зараз там живе її малолітній син - ОСОБА_2 , разом з бабцею - позивачкою по справі, вони і утримують цей будинок по даний час.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 11.10.2012 року № 316 позивачка ОСОБА_1 являється опікуном неповнолітнього - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - (а.с.9), так як його мати ( дочка позивачки) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 - (а.с.7).

ОСОБА_14 була багатодітною матір`ю, мала шестеро дітей. Вони проживали по АДРЕСА_1 ). В даному будинку було зареєстровано проживання більше 10 осіб. На даний час в даному будинку зареєстровано 9 осіб.

Умови проживання в даному будинку не були нормальними для сім`ї, тому і ОСОБА_14 з дітьми треба було більше місця для проживання.

З 2003 року ОСОБА_3 разом із дітьми фактично стали проживати в сусідньому будинку по АДРЕСА_2 , який їм не належав, але стояв покинутий на протязі більше 10-ти років.

Будинок, який знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 по ј частині ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Калуської ДНК Локатир М.В. 27.11.1987 року №3555; Ѕ частина належала ОСОБА_13 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Калуської ДНК Локатир М.В. 27.11.1987 року №3553 - (а.с.68). Також там проживав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.01.2019 (а.с.14) позивачка ОСОБА_1 проживає у будинку по АДРЕСА_2 зі своїм онуком ОСОБА_15 , відкрито та безперервно володіє даним нерухомим майном, добросовісно здійснює його утримання, сплачує комунальні платежі.

Дочка позивачки ОСОБА_3 при життіуклала договори на комунальні послуги по даній адрес (світло, газ), проводила оплати за комунальні послуги - (а.с.15-16, 22-23, 24-25). Крім того ОСОБА_3 з Калуською міською радою 02.06.2003року було укладено договір оренди земельної ділянки, на якій був розміщений житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с.10-11). Також дочкою позивачки ОСОБА_3 було проведено капітальний ремонт будинку по АДРЕСА_2 , даний будинок повністю придатний до проживання.

Також на замовлення позивачки ОСОБА_1 - ФОП ОСОБА_16 , було виготовлено Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами - (а.с.28-31).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Оскільки, належними та допустимими доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 , що діє як опікун в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 добросовісно заволоділа спірним будинком, володіє таким відкрито та безперервно більше десяти років, а саме постійно проживає у ньому з 2003 року по даний час, тому даний позов підлягаєдо задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за набувальною давністю на будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: