КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/13696/15

номер провадження: 22-ц/824/782/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року у складі судді Шклянка М.П., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулась до суду за позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що 23 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200/П/23/2008-840, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 52 734 доларів США з терміном погашення до 23 травня 2028 року, із сплатою за користування кредитом 14,49 % річних. Відповідно до підпункту 3.3.3 кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язалася щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у сумі 680 доларів США.

На забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 23 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого відповідачі зобов'язалися відповідати перед банком як солідарні боржники, що надає право ВАТ «КБ «Надра» вимагати виконання зобов'язання повністю (чи у будь-якій його частині), як від обох відповідачів разом, так і від кожного окремо.

21 липня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 200/П/23/2008-840 від 23 травня 2008 року, згідно якої сторони дійшли згоди щодо викладення у новій редакції кредитного договору:

на період з липня 2009 року по червень 2011 року позичальнику встановлюється відсоткова ставка за кредитом у розмірі 8,4 відсотків річних;

на період з липня 2011 року по серпень 2028 року позичальнику встановлюється відсоткова ставка за кредитом у розмірі 14,49 % річних;

позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення Кредиту - 23 травня 2028 року;

на період з серпня 2009 року по липень 2011 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 506,12 доларів США;

на період з серпня 2011 року по липень 2014 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 706,82 доларів США;

на період з серпня 2014 року по травень 2028 року включно щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 661,51 доларів США.

Ураховуючи порушення позичальником умов кредитного договору, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 27 травня 2015 року у сумі 90 713,94 доларів США та заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 317 431 грн 35 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом, у тому числі простроченої у розмірі 51 782,94 доларів США, що еквівалентно 1 109 370 грн 37 коп; заборгованості по відсоткам, у тому числі простроченими у розмірі 38 931,00 доларів США, що еквівалентно 834 037 грн 19 коп; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 259 129 грн 12 коп; штрафу за порушення умов додаткової угоди до кредитного договору у розмірі 58 302 грн 23 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 200/П/23/2008-840 від 23 травня 2008 року у розмірі 90 713,94 доларів США, що еквівалентно 1 943 407 грн 56 коп. та пеню і штраф у розмірі 317 431 грн 35 коп., а всього 2 260 838 грн 91 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року.

Постановою апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року скасовано у частині стягнення штрафу, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволення таких вимог.

Зменшено загальний розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра», з 2 260 838 грн 91 коп. до 2 202 536 грн 68 коп.

Змінено розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Ухвалу апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Іншою постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2018 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з тих підстав, що установивши, що останній платіж за кредитним договором здійснено ОСОБА_1 17 грудня 2012 року суди не з'ясували чи перевищував розмір такого платежу суму мінімально необхідного щомісячного платежу установлену за умовами кредитного договору та додаткової угоди № 1 до нього, а відтак не надали належної оцінки тому чи свідчать такі дії позичальника про визнання нею боргу за період, що передував сплаті такого платежу. Неповно з'ясувавши фактичні обставини у справі, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту повинно здійснюватися певними щомісячними платежами, суди не врахували наведених норм матеріального права і обставин справи, та не встановили обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у межах трирічного строку для пред'явлення позову, а заборгованості по сплаті пені - у межах річного строку. Суд апеляційної інстанції мав можливість усунути зазначені порушення норм процесуального права, проте усупереч положенням статті 367 ЦПК України не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги, не навів обґрунтованих мотивів їх відхилення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в позові уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вказує, що оскілки банк звернувся до суду з указаним позовом 25 липня 2015 року, то за загальними правилами, позовна давність для стягнення несплачених щомісячних платежів за період з 13 червня 2008 року по 11 липня 2012 року, а також для стягнення пені у цей період - сплила. Також зазначає, що судом неправомірно покладено на ОСОБА_1 подвійну цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення за одне й те саме порушення зобов'язання пені і штрафу. Крім того, судом стягнуто з ОСОБА_1 суму судового збору, яка значно перевищує максимальний розмір, визначений в Законі України «Про судовий збір» за подачу позовної заяви.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги до поручителя ОСОБА_3, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки за договором поруки від 23 травня 2008 року, укладеним між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 Зазначає, що позивач не пропустив шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя, оскільки строк виконання основного зобов'язання у повному обсязі відповідно до умов кредитного договору настає лише 23 травня 2028 року, а з даним позовом до суду банк звернувся 22 липня 2015 року, а тому вважає, що порука не припинилась.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційні скарги, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасована постанова апеляційного суду, які відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України є обов'язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200/П/23/2008-840, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 52 734 доларів США з терміном погашення до 23 травня 2028 року, із сплатою за користування кредитом 14,49 % річних.

На забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 23 травня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов'язалися відповідати перед банком як солідарні боржники, що надає право ВАТ «КБ «Надра» вимагати виконання зобов'язання повністю (чи у будь-якій його частині), як від обох відповідачів разом, так і від кожного окремо.

21 липня 2009 року між ВАТ «КБ «Надра» та позичальником ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 200/П/23/2008-840 від 23 травня 2008 року, згідно якої сторони дійшли згоди щодо викладення у новій редакції кредитного договору:

на період з липня 2009 року по червень 2011 року позичальнику встановлюється відсоткова ставка за кредитом у розмірі 8,4 відсотків річних;

на період з липня 2011 року по серпень 2028 року позичальнику встановлюється відсоткова ставка за кредитом у розмірі 14,49 відсотків річних;

позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення Кредиту - 23 травня року 2028 року;

на період з серпня 2009 року по липень 2011 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 506,12 доларів США;

на період з серпня 2011 року по липень 2014 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 706,82 доларів США;

на період з серпня 2014 року по травень 2028 року включно щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає не менше 661,51 доларів США.

Відповідно до підпунктів 3.3.7, 3.3.8 додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку визначеному п.п. 1.1, 2.4 цього договору та комісії у вигляді плати за управління кредитом в розмірах та в порядку передбаченому цим договором; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п.1.1, 2.4 цього договору.

Узв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором станом на 27 травня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 90 713,94 доларів США та заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 317 431 грн 35 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом, у тому числі простроченої у розмірі 51 782,94 доларів США, що еквівалентно 1 109 370 грн 37 коп; заборгованості по відсоткам, у тому числі простроченими у розмірі 38 931,00 доларів США, що еквівалентно 834 037 грн 19 коп; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 259 129 грн 12 коп; штрафу за порушення умов додаткової угоди до кредитного договору у розмірі 58 302 грн 23 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1, починаючи з 11 серпня 2009 року у порушення підпунктів 3.3.7 та 3.3.8 кредитного договору належним чином зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим у банка виникло право дострокової вимоги погашення нею кредиту у повному обсязі, а також сплати процентів за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій. Ураховуючи, що позичальник здійснила останній платіж у рахунок погашення заборгованості 17 грудня 2012 року, позовна давність щодо вимог до ОСОБА_1 не спливла. Зобов'язання ОСОБА_3 за договором поруки припинились в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України, а тому заявлені до нього вимоги є безпідставними.

Проте повністю з наведеними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст. 554 ЦК України).

Згідно з пунктом 4.3 додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій) цього договору, протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

У пункті 8.5 кредитного договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

По справі встановлено, що з 11 лютого 2009 року і на час укладення додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних мінімальних платежів, що підтверджується наданим ПАТ «КБ «Надра» розрахунком заборгованості (а.с.3, 151-156, т.1) та сторонами не заперечується.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с.62-66,т.1).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення, тобто невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Як встановлено вище, згідно з пунктом 4.3 додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій) цього договору, протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі умови дострокового повернення коштів - предмета позики, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Зазначене положення узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16. Підстав відступати від цього правового висновку також не встановив Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2018 року у справі №459/2775/14-ц.

По справі встановлено, що з 11 лютого 2009 року і на час укладення додаткової угоди №1 до кредитного договору - 21 липня 2009 року, позичальник не виконувала неналежним чином обов'язки, передбачені підпунктами 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору, а тому відповідно до пункту 4.3 додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів після укладення цієї додаткової угоди, оскільки умови договору щодо зміни строку виконання основного зобов'язання набрали чинності з дати укладення цієї додаткової угоди від 21 липня 2009 року (пункт 7.3 додаткової угоди).

Таким чином, враховуючи положення пункту 4.3 додаткової угоди до кредитного договору, строк виконання основного зобов'язання змінено, а томуу позичальника виникло зобов'язання виплатити суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції на 91 календарний день після укладення додаткової угоди, тобто, 19 жовтня 2009 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено, то через 90 днів після укладеннядодаткової угоди №1 до кредитного договору в позивача виникло право на звернення до суду для захисту своїх порушених прав у строк до 19 жовтня 2012 року.

Однак банк звернувся до суду з даним позовом лише 25 липня 2015 року (а.с.23, т.1), тобтозі спливом позовної давності.

У позовній заяві уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» не ставила питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначила.

Отже, враховуючи, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулася до суду з позовом з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, про застосування якого представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав письмову заяву, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, колегія суддів вважає, що позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з підстав пропуску строку позовної даності.

Також колегія суддів вважає, що позовні вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» до поручителя ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.4. ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

У договорі поруки від 23 травня 2008 року, укладеному між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 визначено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позивальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором (пункт 5.3).

Отже, враховуючи, що згідно з положеннями пункту 4.3 додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору від 23 травня 2008 року, строк виконання основного зобов'язання було змінено на 19 жовтня 2009 року, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення до суду із цим позовом порука ОСОБА_3 припинилася, а тому позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2018 року у справі № 459/2775/14-ц.

Доводи апеляційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про те, що порука не припинилася, оскільки виконання основного зобов'язання у повному обсязі відповідно до умов кредитного договору настає лише 23 травня 2028 року, є необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 4.3 додаткової угоди № 1 від 21 липня 2009 року до кредитного договору від 23 травня 2008 року, строк виконання основного зобов'язання було змінено на 19 жовтня 2009 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення ст.ст.212 - 214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, наведених вище обставин не враховував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову ПАТ «КБ «Надра».

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.ст.374, 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову ПАТ «КБ «Надра» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 654 грн, а за подання касаційної скарги - 7 308 грн, що разом становить 10 962 грн (а.с.202, т.1, а.с.136, т.2).

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і в позові уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» відмовляє, тому з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 962 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 962 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді