Справа № 448/657/18 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/614/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у матеріалах справи доказами, без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні в залі суду в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Білоус Ю.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 21.05.2018 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, покликаючись на те, що 05.06.2013 року вона передала відповідачеві завдаток в розмірі 2000 доларів США в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку АДРЕСА_1 та прилеглої до нього земельної ділянки, про що останній видав їй відповідну розписку. Вказує, що відповідач зобов`язався виготовити необхідні для відчуження будинку та земельної ділянки документи (приватизувати земельну ділянку та інше), після чого укласти з нею договір купівлі - продажу. Однак, як їй стало відомо в лютому місяці 2018 року, відповідач продав належний йому будинок та земельну ділянку іншим покупцям, тим самим порушивши домовленості між ними, у зв`язку із чим у неї з`явилися всі підстави вимагати від нього повернення отриманої суми грошових коштів. Стверджує, що вона зверталася до відповідача неодноразово в усній та письмовій формі з проханням повернути її гроші, проте останній відмовляється їх повертати. Зазначає, що 20.03.2018 року нею було скеровано на адресу відповідача письмову вимогу про повернення отриманих грошових коштів. Проте, з дня отримання такої вимоги - 22.03.2018 року та по даний час, вищевказані грошові кошти ним так і не були їй повернуті. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 52 391, 00 грн., що становить гривневий еквівалент 2000 доларів США, виходячи із курсу НБУ (26, 195648 грн. за 1 долар США) станом на день підготовки даного позову - 02.05.2018 року.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року оскаржила позивач ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду таким, що не відповідає вимогам закону, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Без належного повного та всестороннього дослідження всіх обставин справи, висновки, суду є суперечливими.

В обґрунтування вимог покликається на те, що суд не забезпечив дотримання ст. 2 ЦПК України, невірно застосував ст. 261 та 530 ЦК України. Зокрема, суд помилково розцінив наявність у відповідача правовстановлюючих документів як початок перебігу позовної давності, не врахувавши, що згідно розписки, написаної відповідачем, останній отримав 2000 дол. США в якості часткової оплати за будинок та земельну ділянку під ним, відповідач зобов`язувався приватизувати земельну ділянку та підготувати усі необхідні документи для відчуження будинку та землі і здійснити дане відчуження. Отже, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2014 року, не може вважатись подією, з настанням якої починається перебіг позовної давності. Адже, крім приватизації земельної ділянки, відповідач зобов`язувався підготувати усі необхідні документи для відчуження будинку і землі. При цьому строк виконання такого зобов`язання не був визначений даною розпискою. Перелік документів, необхідних для відчуження будинку та земельної ділянки під ним визначений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5. Відчуживши будинок та земельну ділянку 26.02.2018 року, відповідач порушив узяте на себе зобов`язання. Вважає, що саме з цього моменту має місце початок перебігу строку позовної давності. Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 52 391 грн. 00 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог, виходив з того, що передана відповідачу ОСОБА_2 грошова сума в розмірі 2000 доларів США є авансом, який повинен бути повернутий в тому розмірі, в якому він передавався, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, але оскільки позивач звернувся до суду 21.05.2018 року, а перебіг позовної давності в даному випадку розпочався з 15.01.2014 року, то ним пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності. Обгрунтовує це тим, що право власності на земельну ділянку за вказаною адресою відповідач ОСОБА_2 набув 15.01.2014 року згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2014 року, а отже, саме після настання цього строку позивач дізнався або повинен був дізнатися, що зобов`язання про укладення договору купівлі-продажу відповідачем не виконуються і у позивача настало право вимоги щодо повернення відповідачем грошових коштів (авансу).

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 05.06.2013 року, яка написана ОСОБА_2 власноручно в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 5) ОСОБА_2 від ОСОБА_1 отримав завдаток в сумі 2 000 доларів США за будинок АДРЕСА_1 і земельну ділянку під ним та зобов`язався підготувати усі необхідні документи для відчуження вищевказаного будинку та землі. У випадку невиконання зобов`язань за даною розпискою зобов`язався повернути завдаток 2000 доларів США ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 2 000 доларів США, про що зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с. 26).

ОСОБА_2 був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24.02.1992 року.

Право власності на земельну ділянку за вказаною адресою відповідач ОСОБА_2 набув 15.01.2014 року згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2014 року.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 26.02.2018 року відповідач ОСОБА_2 відчужив вищевказану земельну ділянку іншій особі - ОСОБА_5 , що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 138334088 від 19.09.2018 року.

ОСОБА_2 не заперечує, що кошти в розмірі 2000 доларів США ОСОБА_1 не повернув.

Із заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 18.10.2017 року (а.с. 37-40), вбачається, що у будинку ОСОБА_2 АДРЕСА_1 з 04.09.2014 року був зареєстрований ОСОБА_6 на підставі Договору найму житлового приміщення від 04.09.2014 року, який з початку 2016 року фактично не проживає у зазначеному житловому будинку. Даним рішенням суду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано таким, що втратив право користуванням жилим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 .

19.03.2018 року позивач направила ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів, яка була отримана відповідачем 22.03.2018 року (а.с. 6, 7).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Враховуючи викладене, сума, яка названа в розписці завдатком, фактично є авансом, який підлягає поверненню позивачу, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме - не укладено договори купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним, які б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12.

Відповідно до частини першої статті 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У запереченні на позов відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач знала або повинна була дізнатись, що право власності на земельну ділянку за вказаною адресою відповідач ОСОБА_2 набув 15.01.2014 року згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2014 року з тих підстав, що сторони проживають в межах одного населеного пункту - с. Шегині Мостиського району Львівської області і будинок відповідача ОСОБА_2 АДРЕСА_1 розташований по сусідству з місцем проживання позивача та, що в період з 15.01.2014 року по 04.09.2014 року в будинку відповідача жодних наймачів не було, не заслуговують на увагу та є голослівними, оскільки не ґрунтуються на належних доказах.

Сам по собі факт проживання по сусідству та наявність чи відсутність наймачів у будинку не є беззаперечним доказом того, що позивач знала або повинна була дізнатись про отримання відповідачем правовстановлюючих документів на землю.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач повідомляв позивачку що правовстановлюючі документи, в тому числі і на землю, готові для укладення договорів купівлі-продажу.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання про безпідставність відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, про що заявлено стороною у справі, а відтак і про те, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення в сумі 53 760 грн. 00 коп., що становить гривневий еквівалент 2 000 доларів США, виходячи із курсу НБУ (26, 88 грн. за 1 долар США) станом на день ухвалення рішення 03 червня 2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 слід стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору за подання позову до суду першої інстанції та 1057 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 03 червня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аванс (суму, яка зазначена розписці від 05.06.2013 року завдатком) в розмірі 53 760 грн. 00 коп., що становить гривневий еквівалент 2 000 доларів США на день ухвалення рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору за подання позову до суду першої інстанції та 1057 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.