ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року м. Київ

справа № 761/807/17

провадження № 22ц/824/28/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Акціонерне товариство «Просто-страхування»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року у складі судді Юзькової О.Л., повний текст складений 04.10.2018 року,-

встановив:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до АТ «Просто-страхування» з позовом про стягнення штрафних санкцій, інфляційних витрат, неустойки.

Позов мотивований тим, що 06 січня 2013 року в м. Львові на перехресті вулиць Княгині Ольги та Музики мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталась в результаті наїзду на ОСОБА_4 громадянином ОСОБА_6, який керував автомобілем НОМЕР_1. Позивач ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, згідно полісу № АВ/6562496, застрахована у ПАТ «Просто-страхування» з терміном дії до 06 липня 2013 року. 22 серпня 2014 року позивач звернувся за виплатою страхового відшкодування до Львівської філії відповідача у м. Львові та надав усі необхідні документи, однак йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено та стягнуто зі страховика 100 000 грн. несплаченого страхового відшкодування. Позивач вважає, що страхова компанія, не здійснивши виплату в строк, встановлений законом, повинна сплатити йому штрафні санкції у вигляді пені, 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Просто-страхування» на користь позивача за прострочення виплати страхового відшкодування пеню в розмірі 48 931,51 грн., 3% річних у розмірі 5 934 грн. та інфляційні втрати в розмірі 64 379,99 грн., а всього 119 245,50 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не надав необхідні документи для визнання події страховою, заяву на виплату страхового відшкодування надав 23 грудня 2016 року, після набуття рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року законної сили, яке було виконано страховою компанією 17 листопада та 30 грудня 2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що виплата страхового відшкодування мала відбутися не пізніше 01 грудня 2014 року. Крім того, факт належного виконання позивачем своїх обов'язків відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року та не підлягає доказуванню.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 155 585 грн. 22 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 січня 2013 р. в місті Львів на перехресті вулиць Княгині Ольги та Музики сталась дорожньо-транспортна пригода в який ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

Дана пригода сталась в результаті наїзду на позивача транспортним засобом «Нісан» д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого, на день ДТП, була застрахована в АТ «Просто-страхування» на підставі договору № АВ/6562496, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля.

Листом від 01 жовтня 2014 року вих. № 04-5702 страхова компанія повідомила ОСОБА_4, що не має підстав для визнання зазначеної події страховим випадком та проведення виплати страхового відшкодування.

У зв'язку з відмовою АТ «Просто-страхування» виплатити страхове відшкодування, ОСОБА_4 звернувся до суду з відповідним позовом та рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року стягнуто з АТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції керувався вимога статті 625 ЦК України та пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Прообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грішми, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах є страховик.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між АТ «Просто-страхування» та ОСОБА_6 договорі страхування, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов обґрунтованого висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоча і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до абзацу першого пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року встановлено, що страхова компанія, приймаючи рішення щодо відмови у визначенні страхового випадку від 01 жовтня 2014 року, сама визнала факт належного звернення позивача шляхом направлення повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, яке отримано страховиком 01 вересня 2014 року.

Дана обставина не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Отже, перебіг строку для нарахування штрафних санкцій за невиконання зобов'язання розпочався з 01 грудня 2014 року (через 90 днів після отримання заяви про виплату страхового відшкодування) та закінчився 22 листопада 2016 року (днем проведення часткової виплати страхового відшкодування).

Таким чином, стягуючи з АТ «Просто-страхування» 3% річних та інфляційні втрати за період з 01 грудня 2014 року по 22 листопада 2016 року суд дійшов правильного висновку.

Разом з тим, підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині розміру пені та періоду її нарахування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Аналіз норм ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Отже, пеня за прострочення виконання зобов'язання по сплаті страхового відшкодування має розраховуватись за останні 12 місяців перед проведенням страховиком часткової виплати, тобто з 22 листопада 2015 року по 22 листопада 2016 року, та підлягає стягненню в розмірі 37 398 грн. 91 коп. (від суми боргу 100 000 грн., з урахуванням подвійної ставки НБУ).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ «Просто-страхування» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині періоду стягнення пені та її розміру з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Просто-страхування» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року змінити в частині періоду нарахування пені, її розміру та судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_4 за прострочення виплати страхового відшкодування пеню в розмірі 37 398 грн. 91 коп. за період з 22 листопада 2015 року по 22 листопада 2016 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1 077 грн. 12 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий :

Судді :