ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року

м.Суми

Справа №576/785/19

Номер провадження 22-ц/816/3844/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлов І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2019 року в складі судді Сапона О.В., ухваленого в м. Глухові,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Глухівської районної державної адміністрації Сумської області про скасування розпорядження,

в с т а н о в и в :

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Глухівської районної державної адміністрації Сумської області, та свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 після смерті якої відкрилась спадщина, яку позивач прийняла, про що 23 листопада 2016 року державним нотаріусом Т.П. Сіманенко видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_2 належало право на отримання земельної частки (паю) загальною площею 3,96 га та оформлення відповідно права власності на такий пай як члену КСП «Есмань», правонаступником якого є ДСП «Некрасівське». Розпорядженням голови Глухівської районної державної адміністрації від 24 липня 2003 року №275, ОСОБА_2 обліковується в переліку осіб яким надано дозвіл на складання проекту відведення земельних ділянок у власність в розмірі земельної частки (паю) громадянам членам КСП «Есмань». Згідно розпорядження Глухівської районної державної адміністрації від 14 листопада 2005 року №593 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам власникам земельних часток (паїв) КСП «Есмань» на території Семенівської сільської ради Глухівського району Сумської області, серед яких і ОСОБА_2 . В подальшому, 19 квітня 2006 року, нібито, ОСОБА_2 самостійно звернулася з надрукованою заявою до голови Глухівської районної державної адміністрації про відмову від одержання земельної ділянки (паю), яка надається для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земель ДСП «Некрасівське» по Семенівській сільській раді за власним бажанням. Вважає, що ОСОБА_2 не могла самостійно надрукувати заяву про відмову від одержання земельної ділянки (паю), адже не вміла користуватися друкарською машинкою, та враховуючи вік та незадовільний стан здоров`я, не усвідомлювала значення своїх дій. Внаслідок відмови ОСОБА_2 від земельного паю, 14 липня 2006 року Глухівською районною державною адміністрацією видано розпорядження №328, відповідно до якого припинено право власності ОСОБА_2 на земельний пай. Позивач вважає, що розпорядження Глухівської районної державної адміністрації від 14 липня 2006 року №328, впливає на її права та обов`язки в частині оформлення права власності на земельний пай як спадкоємця.

Виходячи з вищевикладеного просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації від 14 липня 2006 року №328 «Про припинення права власності на земельні частки (паї) громадянам жителів сел Семенівка, Некрасове, АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 » в частині припинення права власності ОСОБА_2 на земельний пай.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального то процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що заява про відмову від одержання земельної ділянки (паю) виконана на друкарській машинці, преамбула заповнена не ОСОБА_2 , нею лише поставлено підпис. Вважає, що заява не може мати юридичної сили, так як вона не написана власноруч ОСОБА_2 . Крім того, зважаючи на похилий вік та незадовільний стан здоров`я, заявник підписуючи заяву не усвідомлювала значення своїх дій. Про стан її здоров`я зазначено у нотаріально засвідчених поясненнях свідка ОСОБА_4 , яка є лікарем терапевтом, і з 15.05.2005 року надавала лікарську допомогу ОСОБА_2 , в якій зазначила, що за станом свого здоров`я ОСОБА_2 не в повному обсязі усвідомлювала значення та наслідки своїх дій, неправильно сприймала фактичні обставини наслідку такого правочину.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 70,0 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем зазначеного майна є її дочка позивач ОСОБА_1 , яка 23.11.2016 року прийняла спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області Т.П.Сіманенко (а.с.9).

Відповідно до розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації від 24 липня 2003 року № 275, ОСОБА_2 як члену КСП «Есмань», надано дозвіл на складання проекту відведення земельних ділянок у власність, який буде встановлено по Семенівській сільській раді із земель державної власності ДП «Некрасівське», яке є правонаступником КСП «Есмань». (а.с.16, 19).

19 квітня 2006 року ОСОБА_2 звернулась із письмовою заявою до голови Глухівської районної державної адміністрації, в якій відмовилась від одержання земельної частки (паю), яка надавалася для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель ДСП «Некрасівське» по Семенівській сільській раді, за власним бажанням (а.с.18).

На підставі заяви ОСОБА_2 про добровільну відмову від права на земельні частки (паї), 14 липня 2006 року розпорядженням голови Глухівської районної державної адміністрації №328, припинено право власності на земельний пай, наданий їй на підставі розпорядження від 24 липня 2003 року № 275 (а.с.10-15, 17).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 мала незадовільний стан здоров`я. Відповідно до довідки Глухівської центральної районної лікарні від 04 лютого 2015 року, з 2005 року по 2013 рік систематично зверталася за медичною допомогою. 12 вересня 2013 року комісією МСЕК ОСОБА_2 встановлено І ОСОБА_5 . інвалідності загального захворювання (а.с.20).

Відповідно до нотаріально завірених пояснень дільничного лікаря-терапевта Глухівської районної лікарні ОСОБА_4 , вона з травня 2005 року надавала лікарську допомогу ОСОБА_2 , 1918 року народження, яка проживала по АДРЕСА_1 . Виходячи з аналізу стану її здоров`я по віку (що свідчить виписка з амбулаторної карти ОСОБА_2 від 04.02.2015 року), є велика ймовірність того, що ОСОБА_2 в повному обсязі не усвідомлювала значення та наслідки своїх дій (а.с.21-22).

ОСОБА_6 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Глухівської РДА та з 06.09.2005 року по 30.09.2013 року отримував допомогу по догляду за пристарілою особою ОСОБА_2 (а.с.23), та з 01.10.2013 року по 29.03.2015 року отримував компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги ОСОБА_2 (а.с.24).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що на час складання заяви про відмову від отримання паю ОСОБА_2 не усвідомлювала значення своїх дій чи не могла керувати ними. Крім того, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Проте ОСОБА_2 лише надавався дозвіл на складання проекту відведення їй в майбутньому земельної ділянки у власність як члену КСП «Есмань», реєстраційних дій на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 не вчиняла, а відтак у неї право на земельну частку (пай) за життя не виникло, а тому не увійшло і до складу спадщини, яку прийняла спадкоємець ОСОБА_1 .

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та узгоджується з матеріалами справи.

Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до Закону України "Про порядок виділення земельних ділянок у натурі власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року №899-IV право на земельну частку (пай) мають п`ять категорій осіб, а саме: колишні члени сільськогосподарських підприємств, кооперативів, товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай); громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни, право на земельну частку (пай) яких визнане судом; громадяни, переселені із зони Чорнобильської аварії.

Відповідно до п.а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 8.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Виходячи зі змісту вказаних вимог закону особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту.

Згідно із ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до роз`яснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року, в разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України.

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки спадкодавець ОСОБА_2 за життя не отримала сертифікат на право на земельну частку, то вона не набула права на земельну частку (пай), а відтак вимоги позивача про скасування розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації про припинення права ОСОБА_2 на земельну частку (пай) є безпідставними.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 як член КСП «Есмань» мала право на земельну частку (пай) в землях, що перебувають у колективній власності і це право є об`єктом спадкування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки за змістом Закону України «Про порядок виділення земельних ділянок у натурі власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV та ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входить право спадкодавця на земельну частку пай, яке посвідчено сертифікатом, а спадкодавець за життя такого не отримала.

Також, позивач, звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовувала тим, що спадкоємець ОСОБА_2 , підписуючи заяву про відмову від одержання земельної частки (паю), не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними і на підтвердження цих доказів надає нотаріально посвідчені пояснення ОСОБА_4 , яка перебуваючи на посаді дільничного лікаря-терапевта Глухівської районної поліклініки, надавала медичну допомогу ОСОБА_2 .

В той же час, з вимогами про визнання недійсним одностороннього правочину, яким є заява про відмову від одержання земельної частки (паю), з підстав передбачених ст.225 ЦК України позивач не звертався і клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи щодо наявності у ОСОБА_2 такого стану на момент укладення правочину позивачем не заявлялось.

Таким чином, належних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 на момент складення заяви про відмову від земельного паю, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивачем надано не було.

Отже, рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а відтак не дають підстав вважати про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

І. В. Орлов