Ухвала

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 694/900/16-ц

провадження № 61-12762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Звенигородського районного суд Черкаської області від 03 лютого 2003 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків та доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини. ОСОБА_3 ухиляється від сплати аліментів. Загальна сума заборгованості по аліментах становить 20 633,02 грн.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області

від 05 жовтня 2016 року до справи залучено третю особу - Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - Звенигородський МВДВС ГТУЮ у Черкаській області).

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2008 року по 01 червня 2016 року в сумі 5 468,07 грн, витрати за надання правової допомоги в розмірі 2 500 грн та судовий збір.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області

від 28 грудня 2016 року у складі судді Гончаренко Т. В. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності вини відповідача у несплаті аліментів, вказуючи на те, що виконання судового рішення покладено на органи державної виконавчої служби, в обов'язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку у сумі 5 468,07 грн та судові витрати у сумі 2 220 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за прострочення виплати аліментів за період з вересня 2008 року по 1 червня 2016 року, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати. Крім того, підлягають відшкодування також і витрати на правову допомогу у сумі 1 280 грн.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки наступає лише на підставі наявності вини цієї особи. Вини

ОСОБА_3 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів у сумі

17 333,02 грн немає, оскільки виконавчий лист знаходиться на виконанні у бухгалтерії підприємства на якому він працює, але у зв'язку із затримкою по виплаті заробітної плати бухгалтер не проводила вчасно відрахування.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що при постановленні оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції судом застосовувалася стаття

196 СК України.

Стосовно застосування статті 196 СК України висловлені правові висновки, які містяться в постановах Верховного Суду України від 02 листопада

2016 року у справі № 6-1554 цс 16, від 16 березня 2016 року у справі

№ 6-2589 цс 15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-94 цс 15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477 цс 15 та від 16 березня 2016 року у справі

№ 6-300 цс 16. Відповідно до цих правових висновків неустойка (пеня) за один місяць рахується як заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 333/6020/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Оскільки справа № 333/6020/16-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 694/900/16-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252,статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 694/900/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 333/6020/16-ц.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк