Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Номер провадження 2/229/165/2019

Справа № 229/5223/18

19 лютого 2019 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Слободкіної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

третя особа - служба у справах дітей Ясинуватської райдержадміністрації,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_2

Обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником зазначеного житлового будинку. З 2012 року відповідач разом з дітьми в житловому будинку не проживають. Відповідач ОСОБА_3 проживає разом з дітьми за межами України у Російський Федерації. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає.

Реєстрація відповідачів порушує його право власності на квартиру, оскільки це перешкоджає йому розпоряджатися своїм житловим будинком на власний розсуд, отримати субсидію.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Однак, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені на офіційному сайті" Судова влада України", сторінка "Дружківський міський суд" в розділі "громадянам", оскільки за місцем реєстрації відповідач не проживає, фактичне місце знаходження суду не відоме,

Представник служби справ дітей Ясинуватської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.06.1974 року (а.с.5).

Відомостями з домової книги, довідкою № 2947 підтверджується реєстрація відповідача ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в зазначеному житловому будинку (а.с.8-10; 12).

Судом встановлено, що відповідач разом з дітьми був зареєстрований у житловому будинку позивача, як член сім'ї, оскільки є його донькою та онуками відповідно.

Фактично, в зазначеному будинку відповідач разом з дітьми не мешкає з жовтня 2012 року, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.10.2018 року (а.с.11).

Також, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначеному житловому будинку не проживають. При цьому, житлом забезпечені, про що свідчить інформація надана позивачем відповідно до якої неповнолітній ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, тобто за місцем мешкання мати - ОСОБА_3

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку.

Частинами 2, 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом; місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Діти проживають разом з батьками, які забезпечили їм умови проживання, забезпечені житлом, тому їх житлові права та інтереси після зняття з реєстрації з квартири позивача порушені не будуть.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2, оскільки за вказаною адресою вони відсутні без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Суд вважає, що реєстрація відповідача разом з дітьми в зазначеному будинку, створює перешкоди в користуванні позивачем власністю. Вони покинули будинок добровільно, перешкод у користуванні будинком з боку позивача не відбувалося.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним усунути позивачеві перешкоди в користуванні власністю, визнавши ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 таким, що втратили право користування житловим будинком позивача.

Водночас, вимога позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку на думку суду задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім'ї їх власника або інших осіб відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Згідно зі ст. 7 цього Закону (у редакції Закону від 5 липня 2012 року N 5088-VI) цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій частині позову ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другійстатті ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: В.О.Лебеженко