Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 524/9191/15-ц

провадження № 61-9409св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Кременчуцька міська рада Полтавської області,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 лютого 2016 року у складі судді: Середи А. В. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним розпоряджень та поновлення на роботі.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) згідно розпорядження міського голови № 554-Р від 16 листопада 2010 року було призначено з 18 листопада 2010 року на посаду директора комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» (далі - КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг»).

18 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та Кременчуцької міською радою, в особі міського голови ОСОБА_5, було укладено контракт, як з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» на строк з 18 листопада 2010 року по 31 грудня 2011 року. 05 грудня 2011 року було укладено додаткову угоду до контракту від 18 листопада 2010 року. Додатковою угодою було визначено строк дії контракту з 18листопада 2010 року по 31 грудня 2013 року.

Вказувала, що 18 травня 2013 року вона народила дитину. 10 грудня 2013 року, у період дії контракту, ОСОБА_1 було подано заяву на ім'я міського голови з проханням надати їй відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно з розпорядженням міського голови №340-КВ від 23 грудня 2013 року їй була надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24 грудня 2013 року по 18 травня 2016 року.

31 серпня 2015 року, позивач на ім'я секретаря міської ради ОСОБА_6 подала заяву про переривання відпустки для догляду за дитиною та дозволу приступити до виконання посадових обов'язків директора з повним робочим днем з 07 вересня 2015 року. Позивачу була надана письмова відповідь виконкому Кременчуцької міської ради № 01-13/1063 від 04 вересня 2015 року, що термін дії укладеного з нею контракту закінчився і його не було продовжено, тому на її посаду призначено нову особу на постійній основі. Таким чином, їй було відмовлено у дозволі приступити до виконання посадових обов'язків та запропоновано розглянути інші вакантні посади для працевлаштування.

09 вересня 2015 року позивач повторно звернулася з заявою про переривання нею відпустки по догляду за дитиною з дозволом стати до роботи з 15 вересня 2015 року. 14 вересня 2015 року вона отримала листа за № 01-13/1063 від виконкому Кременчуцької міської ради про те, що їй не можуть дозволити приступити до виконання посадових обов'язків директора КП «СКРП», оскільки посада директора ще не звільнена.

22 жовтня 2015 року позивач звернулася до секретаря міської ради ОСОБА_6 з листом, в якому повідомила, що 02 листопада 2015 року вона перериває відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та приступає до виконання своїх обов'язків директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» з повним робочим днем, відповідно до укладеного раніше контракту. Вказувала, що 02 листопада 2015 р. о 08 год. 00 хв. вона з'явилася до свого робочого місця, однак в кабінеті директора підприємства знаходився ОСОБА_3, який повідомив, що він працює директором на постійній основі та про розірвання з ним контракту, йому не повідомляли, тому допустити її до роботи та передати справи не може.

Позивач вважала дії Кременчуцької міської ради щодо ненадання згоди на переривання її відпустки по догляду за дитиною, недопущення до виконання посадових обов'язків директора, заперечення факту існування з нею трудових відносин, припинення дії контракту, а також призначення на її посаду на постійній основі іншої особи та винесення відповідних розпоряджень неправомірними та такими, що порушують її конституційне право на працю.

Позивач просила:

суд визнати незаконним Розпорядження секретаря міської ради ОСОБА_6 № 214-КВ від 05 серпня 2015 року про продовження терміну дії контракту з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» ОСОБА_3 на постійній основі до 30 вересня 2018 року;

визнати незаконними дії Кременчуцької міської ради щодо відмови у дозволі ОСОБА_1 приступити до виконання обов'язків директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг»;

зобов'язати Кременчуцьку міську раду поновити її на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У лютому 2016 року, в ході судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги, просила залишити без розгляду частину її позовних вимог, що стосуються визнання незаконним розпорядження секретаря міської ради № 214-КВ від 05 серпня 2015 року про продовження терміну дії контракту з директором Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» ОСОБА_3, а також щодо зобов'язання Кременчуцької міської ради поновити її на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг», в іншій частині позовні вимоги - залишила без змін.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 березня 2016 року заяву позивача задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання незаконним Розпорядження секретаря міської ради ОСОБА_6 №214-КВ від 05 серпня 2015 року про продовження терміну дії контракту з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» ОСОБА_3 на постійній основі до 30 вересня 2018 року та поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» залишено без розгляду.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії Кременчуцької міської ради щодо відмови у дозволі ОСОБА_1 приступити до виконання обов'язків директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг».

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_7 в судовому засіданні до початку судового розгляду справи по суті, в межах наданих їй повноважень, зробила усну заяву та подала письмову заяву про визнання позовних вимог в частині визнання незаконними дії Кременчуцької міської ради щодо відмови у дозволі ОСОБА_1 приступити до виконання обов'язків директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг». При задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, застосувавши частину четверту статті 174 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) вважав, що існують законні підстави для задоволення позову.

Аргументи учасників справи

У травні 2016 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені рішення скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Кременчуцька міська рада Полтавської області не наділена повноваженнями призначати та звільняти з посади керівників підприємств; повноваження у представника Кременчуцької міської ради Полтавської області відсутні; трудові відносини у справі регулюються за умовами контракту; закінчення строку контракту є підставою для припинення трудових відносин; у позивачки відсутнє право обіймати спірну посаду; визнання відповідачем позову суперечить інтересам та правам ОСОБА_3

У серпні 2016 року Кременчуцька міська рада Полтавської області надала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги третьої особи, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення мотивоване тим, що в період перебування позивача у відпустці, за останньою зберігається її посада та при достроковому виході з відпустки по догляду за дитиною, Кременчуцька міська рада зобов'язана надати ту ж саму посаду, яку ОСОБА_1 займала до виходу у відпустку. Кременчуцька міська рада Полтавської області наділена повноваженнями призначати та звільняти з посади керівників підприємств; повноваження у представника Кременчуцької міської ради Полтавської області були в достатньому об'ємі. Заяву про визнання позову відповідач може зробити протягом усього часу судового розгляду.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що згідно з розпорядженням міського голови №554-Р від 16 листопада 2010 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» з 18 листопада 2010 року.

18 листопада 2010 року між нею та Кременчуцької міською радою, в особі міського голови ОСОБА_5, було укладено контракт, як з директором КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» на строк з 18 листопада 2010 року по 31 грудня 2011 року. Додатковою угодою було визначено термін дії контракту - з 18 листопада 2010 року по 31 грудня 2013 року.

Згідно з розпорядженням міського голови № 340-КВ від 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 була надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24 грудня 2013 року по 18 травня 2016 року.

31 серпня 2015 року позивачем на ім'я секретаря міської ради ОСОБА_6 було подано заяву про переривання відпустки для догляду за дитиною та дозволу приступити до виконання посадових обов'язків директора з повним робочим днем з 07 вересня 2015 року.

09 вересня 2015 року позивач повторно звернулася з заявою про переривання відпустки по догляду за дитиною з дозволом стати до роботи з 15 вересня 2015 року.

22 жовтня 2015 року позивач звернулася до секретаря міської ради ОСОБА_6 з листом, в якому повідомила, що 02 листопада 2015 року вона перериває відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та приступає до виконання своїх обов'язків директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» з повним робочим днем, відповідно до укладеного раніше контракту. Виконком Кременчуцької міської ради № 01-13/1063 від 04 вересня 2015 року, повідомив позивача, що строк дії укладеного з нею контракту закінчився і його не було продовжено, тому на її посаду призначено нову особу на постійній основі та запропоновано розглянути інші вакантні посади для працевлаштування.

14 вересня 2015 року позивач отримала листа за № 01-13/1063 від виконкому Кременчуцької міської ради про те, що їй не можуть дозволити приступити до виконання посадових обов'язків директора КП «СКРП», оскільки посада директора ще не звільнена.

При задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, застосувавши частину четверту статті 174 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) вважав, що існують законні підстави для задоволення позову.

Колегія не погоджується з цим висновком з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Тлумачення частини четвертої статті 174 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) свідчить, що в цій нормі передбачені дві підстави для відмови в прийнятті визнання відповідачем позову, якщо таке визнання: (а) суперечить закону; (б) порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд не перевірив чи порушує права, свободи чи інтереси третьої особи визнання позову відповідачем, чи відповідає визнання позову закону з урахуванням того, що строк дії контракту між позивачем та Кременчуцької міською радою від 18 листопада 2010 року сплинув 31 грудня 2013 року.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року скасувати.

Передати справу № 524/9191/15-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована ухвала апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат