Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 341/969/14-ц

провадження № 61-23350св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

третя особа - Галицька міська рада Івано-Франківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2017 року у складі судді Юсип І. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Беркій О. Ю., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі. Зазначав, що він та ОСОБА_4 є власниками по 1/2 частині будинковолодіння АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що між ними відсутня згода про добровільний поділ майна в натурі, просив задовольнити позов.

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Галицька міська рада Івано-Франківської області, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Зустрічний позов мотивовано тим, що їй та ОСОБА_1 на праві власності належить будинковолодіння по АДРЕСА_1 . До складу будинковолодіння входять: житловий будинок площею 77 кв. м, сарай площею 20,7 кв. м, стодола площею 13,7 кв. м, гараж площею 21,6 кв. м, криниця і огорожа.

Указане будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,617 га. Раніше до складу земельної ділянки входила і її частина 0,0398 га, однак за наслідками будівництва нового житлового будинку на старому місці і переходу його у порядку спадкування до відповідача вказана земельна ділянка відійшла для його обслуговування. Земельна ділянка не приватизована та належить до комунальної власності міста. З відповідачем виникають постійні суперечки щодо користування як спільним будинковолодінням, так і земельною ділянкою.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визначити між нею та ОСОБА_1 порядок користування земельною ділянкою площею 0,617 га, на якій знаходиться будинковолодіння, відповідно до рівності їхніх часток у будинковолодінні по 1/2 частині кожного.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 зустрічний позов ОСОБА_3 та об`єднанні в одне провадження.

Рішенням Галицького районного суду від 09 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Поділено нерухоме майно, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 1/2 частині будинковолодіння по АДРЕСА_1 та складається із: житлового будинку загальною площею 62,2 кв. м, сараю площею 20,7 кв. м, стодоли площею 13,7 кв. м, гаража площею 21,6 кв. м, криниці, огорожі, відповідно до другого варіанту поділу, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи від 24 червня 2014 року № 034/БЗ-14. За відхилення від ідеальних частин ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_5 1 763 грн 25 коп. грошової компенсації. Також виділено кожній із сторін по 314,20 кв. м земельної ділянки, у спільному користуванні залишено 11,6 кв. м земельної ділянки. Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку по периметру (зелений колір на план-схемі додатку до висновку експертизи) за годинниковою стрілкою (точка «А»): 4.15 мп; 7.56 мп; 1.50 мп; 4.78 мп; 4.0 мп; 5.10 мп; 23.60 мп; 3.50 мп; 15.20 мп. - загальною площею 314.20 кв. м. Виділено ОСОБА_5 земельну ділянку по периметру (оранжевий колір на план-схемі додатку до висновку експертизи) за годинниковою стрілкою (точка «Б»): 16.71 мп; 4.0 мп; 4.78 мп; 1.50 мп; 7.56 мп; 4.15 мп; 15.20 мп; 15.10 мп; 3.50 мп; 0.60 мп; 5.09 мп; 21.92 мп; 29.60 мп - загальною площею 314,20 кв. м. Залишено у спільному користуванні сторін земельну ділянку з розмірами по периметру (жовтий колір на план-схемі додатку до висновку експертизи) за годинниковою стрілкою: 1.0 мп; 6.78 мп; 2.51 мп; 1.0 мп; 1.51 мп; 5.78 мп, 3.30 мп; 1.0 мп; 3.30 мп; 1.0 мп - загальною площею 11,60 кв. м.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині виділення ОСОБА_1 господарської споруди - стодоли літ. «В» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині указані судові рішення залишені без змін.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 640 кв. м (0,0640 га) для будівництва та обслуговування жилих і господарських споруд будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме: виділено у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_1 земельні ділянки площею по 312,77 кв. м кожна, які на план-схемі додатку до висновку експерта від 22 червня 2016 року № 024/БТ-16 позначені відповідно оранжевим та зеленим кольорами.

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 14,46 кв. м, яка на план-схемі додатку до висновку експерта від 22 червня 2016 року № 024/БТ-16 позначена жовтим кольором, враховуючи ідеальні 1/2 частини по 7,23 кв. м, а також надано у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 2 земельні ділянки загальною площею 9,51 кв. м, а також площею 4,95 кв. м.

Рішення районного суду мотивовано тим, що набувши право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , сторони відповідно набули право користування земельною ділянкою площею 640,0 кв. м. При цьому, встановлюючи порядок користування указаною земельною ділянкою, місцевим судом враховано висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2016 року № 024/БТ-16.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки районного суду щодо того, що, набувши право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , сторони відповідно набули право користування земельною ділянкою площею 640,0 кв. м. є законними та обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильнимзастосуванням норм чинного законодавства. Зазначав про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення районного суду суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, а суд апеляційної інстанції на указане уваги не звернув, обмежившись тільки посиланням на те, що суд першої інстанції не вийшов за межі заявлених позовних вимог. Вказував на те, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи судові рішення в частині встановлення порядку користування земельними ділянками, у своїй ухвалі від 11 листопада 2017 року звернув увагу на те, що, дійшовши висновку про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанта висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 червня 2014 року № 023/БЗ-14, поза увагою судів залишилося те, що у користуванні попереднього власника ОСОБА_6 перебувала земельна ділянка площею 0,0617 га по АДРЕСА_1 . Однак, при проведенні експертизи експертом установлено, що у фактичному користуванні сторін перебуває земельна ділянка розміром 0,0640 га та експертом проведено її поділ із урахуванням зазначеної площі. Крім цього, суд касаційної інстанції вказав тільки на необхідність встановлення, на підставі яких саме документів (рішень органів місцевого самоврядування) ОСОБА_6 було надано право користування такою земельною ділянкою та чи перейшло до сторін право користування нею і у якому розмірі.

Таким чином, у проведенні додаткової судової експертизи не було необхідності. Потрібно було лише дослідити питання про те, чи сторони мають право на користування земельною ділянкою у розмірі 0,0640 га, тобто в тому розмірі, у якому вказав експерт у висновку, і чи перейшло до них право користування землею у такому розмірі.

Однак, фактично без дослідження питання про те, чи є належні документи (рішення органу місцевого самоврядування), що сторони отримали право на користування земельною ділянкою не площею 0,0617 га, а площею 0,0640 га, суд першої інстанції без належного обґрунтування, безпідставно призначив додаткову експертизу. При цьому судом в ухвалі про призначення експертизи, всупереч вимогам статті 150 ЦПК України 2004 року не було вказано, чому суд визнав неповним або неясним попередній висновок експерта.

Крім того, посилався на те, що порядок користування земельною ділянкою повинен був встановлюватись у розмірах, які є пропорційними до часток у приміщеннях, які сторонам виділено в натурі. Зазначав, що йому судом виділено 52/100 часток приміщень, а ОСОБА_5 - 48/100 часток приміщень. При цьому ним проведено виплату компенсації ОСОБА_5 за перевищення частки у приміщеннях. Саме тому, він вважав, що йому мало бути виділено 52/100 часток земельної ділянки, а ОСОБА_5 - 48/100 часток земельної ділянки. Однак, суди першої та апеляційної інстанцій на вищевказане уваги не звернули, виділивши йому та ОСОБА_5 рівні розміри земельних ділянок.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано зГалицького районного суду Івано-Франківської області зазначену цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа - Галицька міська рада Івано-Франківської області, про визначення порядку користування земельною ділянкою призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_3 , у якому заявник посилалась на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах, судами попередніх інстанцій вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підставі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2013 року належить на праві власності по 1/2 частині будинковолодіння АДРЕСА_1 . Зі змісту рішення встановлено, що право власності на указане нерухоме майно визнано за ними у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , батька ОСОБА_3 та діда ОСОБА_1 .

У подальшому рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2014 року між сторонами проведено реальний розподіл указаного будинковолодіння. Зокрема, ОСОБА_1 виділено у власність приміщення, яке складається із: кухні площею 11,70 кв. м (літ.1-3); житлової кімнати площею 14,4 кв. м, вартістю 33 846 грн 10 коп. З господарських споруд: гараж літ. «Г»; стодолу літ. «В»; криницю літ. «N1», 1/2 частину огорожі літ. «N2». У власність ОСОБА_5 виділено такі приміщення: підвал площею 3,6 кв. м, вартістю 1 180 грн 63 коп., літ. «І»; веранду площею 6,0 кв. м, вартістю 4 121 грн 46 коп., літ «ІІ»; комору площею 3,7 кв. м літ. 1-1; коридор площею 5,6 кв. м літ.1-2; житлову кімнату площею 17,2 кв. м, вартістю 34 364 грн 81 коп., літ. 1-5. З господарських споруд останній виділено: сарай літ. «Б»; 1/2 частину огорожі літ. «N2».

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині виділу у власність ОСОБА_1 господарської споруди - стодоли літ. «В» скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому колегією суддів встановлено, що на час проведення судової будівельно-технічної експертизи ця господарська споруда, в тому числі і її фундамент, зруйновані ОСОБА_6 .

Рішенням виконавчого комітету Галицької міської ради Івано-Франківської області від 21 січня 1958 року № 1 ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_1 , виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво по АДРЕСА_1 , площею 600 кв. м. Також зобов`язано забудовника одержати всю технічну документацію на право забудови цієї ділянки. 17 квітня 1958 року складено відповідний акт відводу земельної ділянки.

У той же час, як підтверджується планом присадибної ділянки від 05 вересня 1976 року, інвентаризаційний № 16, у фактичному користуванні ОСОБА_6 перебувала земельна ділянка площею 1015 кв. м, з яких 148 кв. м - під житловими і нежитловими будівлями, 250 кв. м - двір, 286 кв. м - під фруктовим садом та 331 кв. м - під городом та залишок 415 кв. м. При цьому дані щодо самовільного захоплення землі відсутні.

Відповідно до рішення Галицької міської ради Івано-Франківської області від 15 травня 1980 року № 53 за згодою батька ОСОБА_8 за рахунок його присадибної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 для будівництва одноповерхового індивідуального житлового будинку виділено земельну ділянку площею 300 кв. м. На підставі указаного рішення 05 червня 1980 року складено акт про відведення присадибної земельної ділянки та розбивку на ній будівель.

Відповідно до висновка додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2016 року № 024/БТ-16, проведеної судово-експертною фірмою «Експо - Фірма» Косівського району Івано-Франківської області, експертом встановлено, що загальна площа земельної ділянки станом на час відкриття спадщини та подання позову, на якій розташоване домоволодіння по АДРЕСА_1 , згідно представлених документальних уточнень становить 640,0 кв. м.

Також експертом зазначено технічну можливість визначення порядку користування земельною ділянкою згідно представлених документів на неї, рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року. Відповідно запропоновано один варіант такого порядку користування спірною ділянкою площею 640,00 кв. м, з якої виділити ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по 312,77 кв. м кожному, у спільному користуванні кожному залишити земельну ділянку площею по 7,23 кв. м, надавши їм у спільне користування 2 земельні ділянки розмірами 9,51 кв. м та 4,95 кв. м.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 , суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку, що набувши право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , сторони відповідно набули право користування земельною ділянкою площею 640,0 кв. м. При цьому, встановлюючи порядок користування указаною земельною ділянкою, судами враховано висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 червня 2016 року № 024/БТ-16.

Не можуть бути взяті до уваги посилання касаційної скарги про вихід судом при вирішенні указаного спору за межі позовних вимог, оскільки зі змісту зустрічної позовної заяви встановлено, що позивач просила визначити порядок користування сторонами земельною ділянкою, що призначена для обслуговування будинковолодіння, відповідно до рівності часток у ньому.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 щодо необґрунтованого призначення у вказаній справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України 2004 року якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Встановлено, що ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2016 року у вказаній справі призначено додаткову будівельно-технічну експертизу. Призначаючи зазначену експертизу суд виходив з того, що ОСОБА_3 представлено первинні документи щодо виділення її батьку земельної ділянки під забудову. А тому, ураховуючи додаткові матеріали та необхідність для з`ясування обставин, що мають значення для справи, спеціальних знань, обґрунтовано призначив таку експертизу.

Крім того, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що стодола не є самочинно зведеною спорудою суд не бере до уваги, так як зі змісту висновка додаткової судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що факт самочинно зведеної дощатої споруди підтверджується приписом архітектурно-будівельного контролю. Відповідно управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області рекомендувала вирішити питання знесення стодоли в судовому порядку.

Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні висновки судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович