Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 756/16437/16-ц

провадження № 61-8505св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Висоцької В. С., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

третя особа: Київське відділення публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» № 4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у складі судді Яценко Н. О. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року у складі суддів: Вербової І. М., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») про визнання кредитного договору недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір № Р20.190.72254, згідно якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 28 263 грн зі сплатою 14,00 % річних від залишкової суми кредиту строком на 36 місяців. Зазначала, що зміст договору суперечить встановленим нормам діючого законодавства, а саме: відповідач не виконав переддоговірної роботи з позичальником всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 вересня 2007 року. Зокрема відповідачем належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо.Також кредитний договір і зокрема графік платежів не містить відомостей про розмір сум погашення основного боргу вартості сплати всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил.У договорі не визначена вартість всіх супутніх послуг, вартість інших фінансових зобов`язань споживача, відсутній перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення.Крім того, її не повідомлено, що при внесенні коштів на погашення кредиту у касі ПАТ «Ідея Банк» вона має сплачувати додаткові проценти з внесеної суми, що є прихованими процентами. Відповідач свідомо ввів її в оману щодо встановленого розміру всіх платежів та суми сукупної вартості кредиту. До того ж у договорі відсутня істотна умова договору - його реальна ціна. Всупереч принципу добросовісності в кредитному договорі є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.ПАТ «Ідея Банк» невірно розраховує пеню, оскільки нарахування пені йде на всю заборгованість, а не на тіло кредиту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, як вбачається з довідки-повідомлення, підписаної позивачем, остання підтвердила, що відповідач 14 вересня 2015 року до підписання кредитного договору надав позивачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а саме: можлива сума кредиту - 28 263 грн; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі, між зобов`язаннями споживача - готівкова (видача коштів з каси кредитодавця) та безготівкова (переказ коштів на вказаний клієнтом рахунок одержувача; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування - переваги (проценти нараховуються на залишок кредиту), недоліки (ануїтетна схема погашення кредиту, яка призводить до подорожчання продукту; орієнтовна сукупна вартість кредиту складає 25 975 грн 64 коп.). Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що банк перед укладенням кредитного договору повідомив їй у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація їй відома та зрозуміла, з вказаним законом вона ознайомлена; ознайомлена з тарифами Банку і згідна з ними; умови даного договору вважає справедливими і такими, що відповідають її інтересам. Несплачені позивачем відсотки є грошовим зобов`язанням, а відтак нарахування відповідачем пені на несплачені позивачем відсотки є обґрунтованим. Кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та відсоткову ставку, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, позивач була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом на всіх сторінках договору та окремо на довідці-повідомленні.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оспорюваний кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та відсоткову ставку, крім того, містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, позивач була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, а тому доводи апелянта щодо ненадання їй як позичальнику повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням, а під час укладення договору банком не було дотримано істотних умов, встановлених законодавством, не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 не сплачувала відсотки за користування кредитними коштами, а несплачені відсотки є грошовим зобов`язанням, а відтак нарахування відповідачем пені на несплачені позивачем відсотки є обґрунтованим.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлена пунктом 1.4. кредитного договору комісія за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою; відповідач ввів її оману щодо реальної процентної ставки; право банку на дострокове стягнення кредиту є встановленням жорстких обов?язків для споживача; встановлена пунктом 3.3.1 пеня у розмірі 0,65 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов?язань за кожен день прострочення становить більше 65 % отриманого кредиту.Їй не надано інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Суд не вказав, на підставі якого нормативно-правового акта є правомірним нарахування пені на проценти.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 14 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір № Р20.190.72254, згідно якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 28 263 грн зі сплатою 14,00 % річних від залишкової суми кредиту строком на 36 місяців.

Відповідно до пункту 3.3.1 кредитного договору позичальник сплачує штрафні санкції, що нараховуються за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі 0,15 % - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65 % - в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу за цим договором.

Щодо оспорення кредитного договору з підстав відсутності у ньому детального розпису сукупної вартості кредиту та ненадання інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

За змістом положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 14 вересня 2015 року) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний;є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні вимоги були викладені у пункті 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (набрали чинності 06 червня 2007 року та діяли до 10 червня 2017 року).

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту (пункти 1.1., 1.2.), розміру процентної ставки (пункт 1.3), порядку її нарахування (пункт 2.3), переліку, розміру й бази розрахунку неустойки (пункт 3.3.1); періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов договору.

Згідно довідки-повідомлення, підписаної позивачем, ОСОБА_1 підтвердила, що відповідач 14 вересня 2015 року до підписання кредитного договору надав їй у письмовій формі інформацію про умови кредитування

Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що банк перед укладенням кредитного договору повідомив їй у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація їй відома та зрозуміла.

Таким чином, позивач була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним з наведених підстав.

Доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Щодо умов договору про нарахування плати за обслуговування банком кредитної заборгованості

Згідно умов пункту 1.4 кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,9 % від початкової суми кредиту.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року № 6-80цс13.

Таким чином, плата за обслуговування кредиту банком в розмірі 1,9 % від початкової суми кредиту щомісячно призводить до зміни у витратах позичальника, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», які не застосовано судами до вирішення спору.

У цій частині позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню із скасуванням оскаржуваних судових рішень у цій частині за статтею 412 ЦПК України.

В іншій частині доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на таке.

Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що встановлена пунктом 3.3.1 кредитного договору пеня у розмірі 0,65 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов?язань за кожен день прострочення становить більше 65 % отриманого кредиту.

Разом з тим, з підстав невідповідності пункту 3.3.1 кредитного договору вимогам пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за якою несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов?язань за договором, позивач вимог не заявляла. Згідно статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому не можуть бути підставою недійсності пункту 3.3.1 кредитного договору обставини, не вказані у позові на його обґрунтування.

Щодо нарахування пені на проценти, необхідно зазначити, що й у цій частині пункт 3.3.1 кредитного договору узгоджується із вимогами законодавства, оскільки відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, тобто плата за користування кредитом входить до основного грошового зобов?язання, за прострочення якого нараховується пеня.

Відповідно до положень частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положення частини другої статті 1050 ЦК України неконституційним не визнано, а тому право банку на дострокове стягнення кредиту ґрунтується на чинних нормах закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині розгляду позовних вимог про визнання недійсним пункту 1.4 кредитного договору із ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення судів залишаються без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року скасувати у частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним пункту 1.4 кредитного договору, позов у цій частині задовольнити.

Визнати пункт 1.4 кредитного договору, яким встановлено плату за обслуговування кредиту банком в розмірі 1,9 % від початкової суми кредиту щомісячно, недійсним.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: В. С. Висоцька

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик