КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/3774/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8180/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у складі судді Коренюк А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька дитини, та стягнення аліментів з матері дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень, про зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька дитини, та стягнення аліментів з матері дитини.

Зазначав, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року, яке набуло чинності, з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 05 березня 2013 року, й до повноліття дитини. Він є військовим пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 5 193 грн. 48 коп., й саме з пенсійного забезпечення відраховуються кошти на утримання дочки, при цьому йому стало відомо, що кошти, які з нього стягуються в порядку виконання, перераховуються на ім`я відповідача (стягувача) поштовими переказами на відділення зв`язку, які отримує невідома йому стороння особа, та він має підозри щодо нецільового використання таких коштів - не для дитини, а для забезпечення кредиторів відповідача тощо.

Посилаючись на те, що нецільове використання коштів стягувачем є підставою для зменшення розміру аліментів, позивач просив зменшити розмір аліментів з 1/4 частини його заробітку (доходу) на 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також для забезпечення рівності участі батьків в утриманні неповнолітньої дочки - стягнути аліменти з відповідача як матері дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тим самим зрівнявши обов`язки обох батьків щодо матеріального утримання їх дитини.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не досліджувалися і у рішенні зовсім не відображені обставини щодо нецільового використання аліментів відповідачем.

Посилаючись на зазначене та те, що дитина проживає не з батьком, ніяким чином не є доказом проживання дитини із матір`ю, що зокрема підтверджує й факт необізнаності щодо місця перебування відповідача Службою у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах з 11 листопада 2003 року до 28 травня 2013 року. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 05 березня 2013 року, й до повноліття дитини (а.с.8-10).

Районний суд, розглядаючи позов, з достатньою повнотою з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й дійшов обґрунтованого висновку відсутності правових підстав до його задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом не досліджувалися і у рішенні зовсім не відображені обставини щодо нецільового використання аліментів відповідачем, колегія суддів оцінює критично.

Так, відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 05 березня 2013 року, й до повноліття дитини (а.с.8-10)

Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно ст. 186 ЦК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків (або інші особа, відповідно до ст. 179 СК, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Сама неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Між тим, матеріалами справи не доведено нецільове використання аліментів матір`ю дитини.

Під час ухвалення Дарницьким районним судом м. Києва рішення від 16 жовтня 2013 року судом встановлено, що ОСОБА_1 являється застрахованої особою та отримує пенсію, розмір якої у середньому становить 4900 грн., та на час винесення рішення не мав будь-якого місця роботи та інших доходів (а.с.9).

Як убачається з довідки № 654 від 27 лютого 2018 року, виданої ОСОБА_1 Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, позивач отримує пенсію за вислугу років, з якої проводяться утримання аліментів згідно виконавчого листа № 753/3709/13 від 22 січня 2014 року на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наявної у довідці інформації, станом на 28 лютого 2018 року, розмір пенсії ОСОБА_1 становив 5193 грн. 48 коп., з яких аліменти склали 1298 грн. 37коп. (а.с.15).

Відповідно до справи, донька сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за віком потребує істотних матеріальних затрат на утримання, розвиток, навчання, створення гідних умов, в той час як розмір аліментів, що сплачується позивачем, визнати значним не можна.

Прожитковий мінімум для віку ОСОБА_3 з січня 2019 року становив 2027грн., а з липня 2019 року складає 2218 грн.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем не надано доказів які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме стосовно нецільового витрачання матір`ю дитини аліментів, які стягуються з позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина проживає не з батьком, ніяким чином не є доказом проживання дитини із матір`ю, колегія суддів визнає необґрунтованим.

Так, скаржником не надано доказів проживання дитини з ним, а рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року встановлено, що дитина сторін проживає з матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: