КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 374/241/18

05 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Нікітіна Олега Станіславовича на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Козіної С.М., у цивільній справі за позовом Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором оренди та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації про стягнення надмірно сплачених коштів за договором суборенди та витрачених коштів на капітальний ремонт магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року Дочірнє підприємство Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації звернулося до Ржищівського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що воно є користувачем приміщення, розташованого за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Соборна, 23 , що підтверджується договором оренди № 11 від 29 грудня 2014 року, додатковою угодою № 2 від 29 грудня 2014 року та договором оренди майна № 11 від 01 січня 2017 року, укладеними між ним та Київською регіональною спілкою споживчої кооперації, яка є власником цього майна.

30 грудня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір суборенди майна № 8,строком до 31 грудня 2017 року, за умовами якого ОСОБА_2 передано у строкове оплатне користування приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 45 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт приймання-передачі від 01 січня 2017 року.

Вказувало, що відповідно до умов п. 6.6 договору суборенди майна, договір суборенди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Таким чином, договір суборенди припинений 31 грудня 2017 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до пунктів 3.1. - 3.4. договорусуборенди, орендна плата за місяць складає 3 150,00 грн., орендна плата та індексація за поточний місяць перераховується щомісяця на розрахунковий рахунок орендодавця до 5 числа місяця, за який вона сплачується; до орендної плати не включаються і оплачуються самостійно орендарем комунальні послуги, а також інші витрати, що пов`язані з утриманням приміщень та прилеглої території, відповідно до встановлених орендодавцем рахунків.

Станом на 01 січня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за договором суборенди становила 25 779 грн 14 коп, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період: січень 2016 року - липень 2017 року та розрахунком заборгованості за договором суборенди майна № 8 від 30 грудня 2016 року.

Також відповідачу нараховано інфляційні втрати у розмірі 1126 грн 13 коп. та 3 проценти річних - 423 грн. 77 коп.

Враховуючи наведене, просило судстягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації заборгованість по орендній платі у розмірі 25 779 грн 14 коп., інфляційні нарахування у розмірі 1 126 грн 13 коп., 3 проценти річних у розмірі 423 грн 77 коп., а всього стягнути - 27 329 грн 04 коп. тавитрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн.

10 жовтня 2018 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації про стягнення надмірно сплачених коштів за договором суборенди та витрачених коштів на капітальний ремонт магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що ним було здійснено оплату за оренду приміщення по договору №8 від 30 грудня 2016 року на суму 40150 грн. Отже ним фактично було здійснено надмірну сплату коштів за оренду приміщення в сумі 14370,86 грн.

Також зауважував, що ним було зроблено ремонтні роботи у вказаному приміщенні та його витрати на капітальний ремонт склали 20391 грн.

З урахуванням зазначеного, просив суд стягнути з Дочірнього підприємства "Міськспоживкоопторг" Київської регіональної спілки споживчої кооперації на його користь надмірно сплачені кошти за договором суборенди № 8 від 30 грудня 2016 року та витрачені кошти на капітальний ремонт магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" у сумі 34 761 грн. 86 коп.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 11 червня 2019 року позовні вимоги Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації кошти за договором у розмірі 27 329 грн. 04 коп., з яких: заборгованість по орендній платі - 25 779 грн. 14 коп., інфляційні нарахування в розмірі 1 126 грн. 13 коп., 3% річних - 423 грн. 77 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1 762 грн.

У задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації про стягнення надмірно сплачених коштів за договором суборенди та витрачених коштів на капітальний ремонт магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 06 серпня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Нікітін Олег Станіславович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 червня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не було досліджено всіх обставин, які мають істотне значення для справи.

Зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми ст. 77-80 ЦПК України, прийнято до уваги надані позивачем докази , які є неналежними та недопустимими, а саме: розрахунок заборгованості по орендній платі ФОП ОСОБА_1 станом на 01 січня 2018 року, акт звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2016 року - липень 2017 року та довідку про зарахування коштів на погашення заборгованості від 10 грудня 2018 року. При цьому судом не витребувано у позивача касову книжку, що є єдиним комплексним джерелом інформації про оприбуткування коштів.

Вказав, що судом першої інстанції безпідставно відхилені надані відповідачем докази на підтвердження сплати ним платежів по договору суборенди у 2017 році ( копії прибуткових касових ордерів та копії квитанцій), відсутності заборгованості за договором суборенди та безпідставності позовних вимог Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації.

Також судом не обґрунтовано відхилено надані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат на виконання ремонтних робіт у переданому в суборенду нежитловому приміщенні магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" та докази існування між сторонами договірних відносин на відновлення об`єкту оренди за адресою АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу директор Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скарги про відсутність заборгованості по орендній платі та існування переплати, оскільки, з урахуванням того, що в наданих апелянтом квитанціях не вказане призначення платежу, кошти, після їх надходження, зараховувались на погашення існуючої заборгованості за попередні періоди. Твердження апелянта про те, що з січня 2004 року між сторонами по справі виникли взаємовідносини стосовно магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» не відповідають дійсності, оскільки договірні відносини між сторонами виникли 01.06.2006 року, коли було укладено договір суборенди індивідуально визначеного нерухомого майна. Крім того, позивач не є власником магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», а тому він позбавлений права здійснювати повноваження власника об`єкту суборенди.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Нікітін Олег Станіславович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи банк повідомлявся у встановленому законом порядку, 04.09.2019 року представник позивача адвокат Озарків Ірина Дмитрівна подала до суду клопотання про відкладення справи у зв`язку з її зайнятістю 05.09.2019 року у розгляді справи у Верховному Суді, проте таку причин неявки в судове засідання представника юридичної особи колегія суддів вважає неповажною, так як про розгляд справи в Київському апеляційному суді 05.09.2019 року Дочірнє підприємство Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації було повідомлено завчасно 23.08.2019 року, надало відзив на апеляційну скаргу та мало можливість забезпечити явку іншого представника в судове засідання при зайнятості представника Озарків І.Д. в засіданні Верховного Суду. З урахуванням зазначеного, колегія суддів відхилила вказане клопотання та вважає можливим розгляд справи у відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 травня 2004 року, виданого на підставі рішення Ржищівської міської ради № 165 від 30.04.2004 року, Київська регіональна спілка споживчої кооперації є власником нежитлової будівлі - магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, ( форма власності колективна). ( а.с.150 т.1)

Рішення про державну реєстрацію права власності Київської регіональної спілки споживчої кооперації на нежитлову будівлю - магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, прийнято Ржищівським бюро технічної інвентаризації 25.06.2008 року. (а.с.160 т. 1).

Відповідно до акта приймання-передачі основних засобів ДП Ржищівський "Міськспоживкоопторг" Київської регіональної спілки споживчої кооперації прийняв від Київської регіональної спілки споживчої кооперації основні засоби на загальну суму 1 336 740 грн. 70 коп., серед яких магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", вул. Леніна, 23. (а.с. 161-162 т. 1)

Сторонами не заперечується, що Дочірнє підприємство Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації є користувачем приміщення, розташованого за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Соборна (Леніна), 23.

Згідно договору суборенди індивідуально визначеного нерухомого майна від 01 червня 2006 року, Ржищівський МСКТ та ПП Галушко І.С . уклали договір про передачу в строкове платне користування приміщення, площею 21 кв.м., за адресою: вул. Леніна, 23 "ІНФОРМАЦІЯ_1 &quot; , що знаходиться на балансі Київської регіонспоживспілки.

Пунктом 9.1 даного договору передбачено, що він укладений строком на 12 місяців, діє з 01 червня 2006 року по 28 травня 2007 року.Майно передано в оренду з метою здійснення орендарем підприємницької діяльності згідно статуту (п.1.1.). (а.с. 47 т. 1)

Відповідно до п. 9.7зазначеного договору суборенди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

У подальшому між сторонами переукладались наступні договори суборенди того самого майна: № 9 від 01 січня 2015 року та додатки до нього,- акт передачі-приймання основних засобів в суборенду від 1 січня 2015 року, розрахунок орендної плати; договір суборенди майна № 9 від 01 січня 2016 року та додатки до нього , - акт передачі- приймання основних засобів в суборенду від 01 січня 2016 року, розрахунок орендної плати магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" (а.с.195-204 т.1).

За умовами договору суборенди майна № 8 від 30 грудня 2016 року, укладеного між ДП Ржищівський "Міськспоживкоопторг" та ФОП ОСОБА_1 , орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 45 кв.м., який розташований за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Соборна, 23 та належить Київській регіон споживспілці на підставі свідоцтва про право власності. (а.с. 5-6 т. 2)

У п.1.4. вказаного договору сторонами погоджено, що майно передається в суборенду для роздрібної торгівлі.

Пунктом 3.1. цього договору передбачено, що орендна плата в місяць складає 3 150 грн.

Додатками до вказаногодоговору суборенди майна є розрахунок орендної плати магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", вул. Соборна, 23та акт передачі-приймання основних засобів в суборенду з правом використання в господарській діяльності від ДП Ржищівського "Міськспоживкоопторгу" з ФОП ОСОБА_1 (а.с. 7,8 т. 1).

З акту звіряння взаємних розрахунків за період січень 2016 року - липень 2017 року вбачається, що заборгованість ФОП ОСОБА_1 на 01 серпня 2017 року складає 27 029 грн. 14 коп. Вказаний акт підписаний представником ДП "Ржищівський "Міськспоживкоопторг" та ФОП ОСОБА_1 (а.с. 17 т. 1)

Відповідно до розрахунку заборгованості по орендній платі ФОП ОСОБА_1 . згідно договору суборенди майна № 8 від 30 грудня 2016 року станом на 01 січня 2018 року, заборгованість складає 25 779 грн. 14 коп. (а.с. 18 т. 1).

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно з робочою документацією монтажу автоматичної установки пожежної сигналізації від 2006 року, торговий зал в м. Ржищів по вул. Леніна, 23, був обладнаний автоматичною установкою пожежної сигналізації (а.с.113-126 т.1). До матеріалів справи долучено документи: інструкцію, сертифікати відповідності, акт прийняття автоматичної установки пожежної сигналізації в експлуатацію № 14 від 02 листопада 2006 року, квитанцію щодо сплати за установку автоматичної пожежної сигналізації від 01 листопада 2006 року (а.с. 129-134 т.1).

Експертним висновком Управління нормативно-технічної роботи та ліцензування ГУ МНС України в Київській області № 9/6/5440 від 25 вересня 2006 року встановлено, що при перевірці правильності і повноти виконання протипожежних вимог діючих нормативних актів у робочому проекті "Система автоматичної пожежної сигналізації на об`єкті:Торговий зал по вул. Леніна, 23 в м. Ржищів, розробленому в 2006 році ПП "АРІОН_ЛТД", порушень вимог пожежної безпеки не виявлено (а.с. 128).

Згідно з наданими відповідачем копіями товарних чеків, а саме: від 18 березня 2005 року на суму 9733 грн., від 27 травня 2005 року на суму 5286 грн. та від03 квітня 2005 року на суму 1827 грн., придбано будівельні матеріали в ПП "Будматеріал" та в ПП ОСОБА_1 на вказані суми (а.с.61, 62, 63, 141, 142, 143 т.1).

03 березня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до директора ДП Ржищівський "Міськспоживкоопторг" ОСОБА_7 . із заявою в якій вказував, що протягом 2004-2006 років він поніс витрати на капітальний ремонт приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який 01 червня 2006 року було передано йому в суборенду на підставі договору від 01 червня 2006 року, вартість яких складає 20 тис. грн. (вартість матеріалів та встановлення сигналізації) та 7 тис. грн. - вартість робіт. У заяві просив вирішити питання щодо врахування понесених витрат на капітальний ремонт магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" в рахунок орендної плати чи відшкодувати їх окремо. На заяві ОСОБА_1 директором ДП Ржищівський "Міськспоживкоопторг" Шапошником Р.Ф. зроблено запис: "Не заперечую. Буде враховано під час припинення договірних відносин чи відчуження". (а.с. 40 т. 2)

З заяви ОСОБА_1 , адресованої голові правління Київської регіональної спілки споживчої кооперації ОСОБА_9 . 24 квітня 2018 року вбачається, що орендар ОСОБА_1 відмовився від орендованого приміщення - магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" у зв`язку з підвищенням орендної плати, просив зарахувати кошти, витрачені на ремонт магазину на повне погашення заборгованості по оренді (а.с. 55, 127 т. 1).

Звертаючись в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі, Дочірнє підприємство Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації посилалося на те, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання по сплаті орендної плату в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 25 779 грн. 14 коп., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ним було здійснено надмірну сплату коштів за оренду приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 14 370,86 грн., а також було проведено ремонтні роботи вказаного приміщення та його витрати на капітальний ремонт склали 20 391 грн., у зв`язку з чим просив стягнути з Дочірнього підприємства "Міськспоживкоопторг" Київської регіональної спілки споживчої кооперації на його користь надмірно сплачені кошти за договором суборенди № 8 від 30 грудня 2016 року та витрачені кошти на капітальний ремонт магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" на загальну суму 34 761 грн. 86 коп.

Задовольняючи позовні вимоги Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації про стягнення заборгованості за договорами оренди та, відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів за договором суборенди та витрачених коштів на капітальний ремонт магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», суд першої інстанції виходив з обґрунтованості первісних позовних вимог та недоведеності вимог зустрічного позову.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи та досліджених доказів встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виконання умов договорів суборенди нерухомого майна, які були укладені, починаючи з 01 червня 2006 року та в подальшому пролонгувалися, останній договір суборенди майна було укладено між сторонами 30 грудня 2016 року.

Всі договори суборенди нерухомого майна, а саме магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: Київська область , м. Ржищів, вул. Соборна (Леніна) , 23 , були укладені між ДП Ржищівський "Міськспоживкоопторг" та ФОП ОСОБА_1 .

За умовами вказаних договорів, майно передавалося в суборенду для здійснення підприємницької діяльності, а саме для роздрібної торгівлі.

Отже, за своїм змістом договори суборенди є господарськими договорами.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 13.01.2004 року здійснено державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця, а 29 грудня 2016 року зареєстровано запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . (а.с.9 т.1)

Згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно ч.2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

У свою чергу, предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією цього суду, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, Дочірнє підприємство Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в розмірі 25 779 грн. 14 коп. У свою чергу, ОСОБА_1 у зустрічному позові просив стягнути з Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації надмірно сплачені кошти за оренду приміщення в сумі 14 370,86 грн. та понесені ним витрати на капітальний ремонт орендованого приміщення в сумі 20 391 грн.

Аналіз змісту та підстав поданих позовів свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов господарських договорів, укладених між ДП Ржищівський "Міськспоживкоопторг" та ФОП Галушко І.С. , якими було визначено зобов`язальні правовідносини сторін спору з приводу суборенди нежитлового приміщення, яке передавалося для здійснення суборендарем підприємницької діяльності у вигляді роздрібної торгівлі.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі №910/8729/18.

Як уже зазначалося, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її обов`язок укласти обов`язковий до укладення договір не припиняється, а залишається за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Такий правовий висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 904/1083/18.

При цьому колегія суддів враховує й те, що припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договорів суборенди, укладених між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про належність спору про стягнення заборгованості за договором суборенди та спору про стягнення надмірно сплачених коштів за договором суборенди й витрачених коштів на капітальний ремонт магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в цілому до господарської юрисдикції, відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарських договорів, зобов`язання за яким у відповідача (позивача за зустрічним позовом) із втратою його статусу як ФОП не припинились.

У справі, яка переглядається, вирішуючи первісні та зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, безпідставно прийняв до провадження справу, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства, неправильно застосувавши норми статті 19, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 червня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 3,128,173 ГК України, ст.ст. 51,52 ЦК України, ст.ст.4,20,45 ГПК України, ст.ст. 19, 255,367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Нікітіна Олега Станіславовича задовольнити частково.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 червня 2019 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором оренди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Ржищівський «Міськспоживкоопторг» Київської регіональної спілки споживчої кооперації про стягнення надмірно сплачених коштів за договором суборенди та витрачених коштів на капітальний ремонт магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий: Судді: