Ухвала

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 361/4968/16-ц

провадження № 61-11953ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Садівничого об`єднання «Трудовик» та голови Ради Садівничого об`єднання «Трудовик» - Киричук Ніни Миколаївни про визнання недійсною конференції садівничого об`єднання,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати недійсною 37 конференцію Садівничого об`єднання «Трудовик».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є членами садівничих товариств «Берізка», «Меблевик» і «Десна-1», що входять до складу СО «Трудовик», яке створене для вирішення питань громадської і господарської діяльності 59 садівничих товариств, які входять до його складу. 28 травня 2016 року була проведена чергова 37 конференція уповноважених представників садівничих товариств СО «Трудовик», яка правомірна вирішувати питання та приймати рішення лише за наявності не менше 50 відсотків усіх уповноважених представників садівничих товариств, що входять до складу СО «Трудовик». Однак, на 37 конференції СО «Трудовик» при прийнятті рішень брали участь не більше 16 осіб - це безпосередньо голови садівничих товариств, які отримали мандати і брали участь в голосуванні від імені своїх садівничих товариств, члени яких не знали про питання, що розглядалися на даній конференції. При проведенні конференції був відсутній кворум, встановлений рішенням Ради СО «Трудовик». Уповноважених осіб для участі в конференції обирали на загальних зборах садівничих товариств СТ «Гідротехнік» та СТ «Меблевик», однак, вони не отримали мандат делегата конференції, чим були позбавлені можливості здійснювати повноваження, делеговані їм садівничими товариствами, а також приймати участь в голосуванні при прийнятті рішень на конференції. Таким чином, члени садівничих товариств були позбавлені через своїх уповноважених приймати участь в діяльності товариств, обговорювати питання, пов`язані з діяльністю членів Ради СО «Трудовик». Крім того, позивачі вказували, що затверджений порядок денний конференції в кількості п`яти питань не відповідає кількості питань, які були розглянуті на 37 конференції.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задоволено.

Визнано 37-му звітну конференцію СО «Трудовик» від 28 травня 2016 року (Протокол № 7) та прийняті на цій конференції рішення недійсними.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення у справі, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсною конференції садівничого об`єднання відмовлено.

У червні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є визнання недійсною конференції садівничого об`єднання.

Отже, дана справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, а тому вона поширюється й на касаційне провадження.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Садівничого об`єднання «Трудовик» та голови Ради Садівничого об`єднання «Трудовик» ОСОБА_4 про визнання недійсною конференції садівничого об`єднання відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко