Єдиний унікальний номер 236/2899/18 Номер провадження 22-ц/804/517/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів: Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Стасюк Вячеслав Олексійович, до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (справа № 236/2899/18, суддя Саржевська І.В., повний текст рішення складений 28 листопада 2018 року в м. Лиман Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Стасюк Вячеслав Олексійович, звернувся до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» з зазначеним позовом та просив стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за березень в розмірі 797,66 гривень, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 8 328,30 гривень, заробітну плату за час простою в розмірі 7 054,21 гривень, вихідну допомогу при звільненні в зв'язку зі скороченням штату працівників в розмірі 5 093,43 гривень, матеріальну допомогу в розмірі 396,40 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58 006,62 гривень, а всього - 79 676,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що в трудових відносинах з відповідачем перебував до 17 липня 2017 року та був звільнений зі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» наказом в.о. начальника дирекції залізничних перевезень № 8406/ДН-ОС від 10 липня 2017 року з посади помічника машиніста електровоза за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив належні йому до виплати суми, що зазначені в позові. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 58 006,62 гривень.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Стасюк Вячеслав Олексійович, до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1, заборгованість з виплати заробітної плати (в тому числі: за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу) за березень - липень 2017 року в розмірі 17 283,05 гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 563,84 гривень.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні його позовних вимог в цій частині.

Зокрема, апелянт зазначив, що він не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором.

Науково-правовим висновком Торгово - промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» входив до переліку виробничих підрозділів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05 грудня 2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надання відпустки; наказів (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

В судове засідання апеляційного суду позивач та представники сторін не з'явилася, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та телефонограмами (а.с. 128, 129, 130)

Позивач ОСОБА_1 повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Судової влади (а.с. 127). Представник позивача - адвокат Стасюк В.О. надіслав до апеляційного суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі сторони позивача, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 133).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

Починаючи з 23 жовтня 2005 року, ОСОБА_1 працював на різних посадах у Вагоному депо м. Комунарськ Донецької залізниці.

27 лютого 2013 року він був переведений на посаду помічника машиніста електровозу пункту зміни локомотивних бригад ст. Родакове цеху експлуатації «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» Державного підприємства "Донецька залізниця".

Відповідно до наказу Головного інженера виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» № 2/ОС від 11липня 2016 року, дію трудового договору з ОСОБА_1 продовжено у виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 ( а.с.10-14).

Наказом начальника Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД з 20 березня 2017 року встановлено початок простою для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції, оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою (а.с.15).

17 липня 2017 року ОСОБА_1, у відповідності з наказом (розпорядженням) структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про припинення трудового договору № 8406/ДН-ОС від 10 липня 2017 року, звільнено з посади машиніста електровозу пункту зміни локомотивних бригад ст. Родакове цеху експлуатації «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, про зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано (а.с. 19).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 46 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та вихідну допомогу, оскільки звільняється на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату (а.с. 19. Даних про скасування цього наказу суду не надано.

В підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначена суми до виплати за березень - 1 157,92 грн., в липні 2017 року нараховані компенсація за невикористані дні відпустки в розмірі 8 328,30 грн. та вихідна допомога - 5 093,43 грн. (а.с. 22 - 24).

З розрахунку заробітної плати за березень 2017 року вбачається, що сума до виплати складає 1 157,92 грн., до якої входить також і оплата простоїв (код 340) в сумі 631,25 грн.

Також, з наданих позивачем розрахункових листів заробітної плати вбачається, що відповідачем нараховано оплату за час простоїв, а саме, за березень місяць 2017 року - 631,25 грн., квітень -1767,50 грн., травень - 2 509,21 грн., червень - 1 136,25 грн., липень - 1 010,00 грн., на загальну суму 7 054,21 грн., а усього до виплати за час простою (після утримання податків) нараховано 5 608,09 грн. (а.с.21, 22 - 24).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (Форма ОК-7), розмір нарахованої заробітної плати позивачу (код 40150216) за березень 2017 року становить - 1 405,53 грн., а за квітень - липень 2017 року дані відсутні (а.с. 80 - 83).

Відповідно до повідомлення відповідача від 03 липня 2018 року за № 713-1ДонФілія-02/996, відрахування єдиного соціального внеску відносно ОСОБА_1 за 03.2017 р. складає 704 грн. (а.с. 26-27).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року за №735 затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

«Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі, що сторони не оспорюють.

Стягуючи заборгованість з оплати праці з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 в загальній сумі 17 283,05 грн.(з якої утримані податки та збори), суд виходив з того, що зазначена заборгованість підтверджена документально, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При вирішенні справи, суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», що регулюють спірні правовідносини.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано задовольнив позов в частковому розмірі.

Рішення суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сторонами не оскаржується, а тому судове рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), про що й зазначено у наказах відповідача про встановлення простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції, а апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - з 16 березня 2017 року (а.с. 15, 16 -17, 18).

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заробітної плати за березень - липень 2017 року, індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма 0К-7), наказу (розпорядження) № 8406 ДН-ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 наявної суми заборгованості з виплати на користь позивача зарплати за березень 2017 року, оплати простою, компенсації за 46 днів невикористаної щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні та матеріальної допомоги, а усього на суму 17 283,05 грн., з якої утримані податки та збори.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростовано.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є хибним з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 КЗпП України у цій справі.

Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов'язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці (в тому числі, оплати за час простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги).

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 19 лютого 2019 року.

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.