21.02.2019 227/4405/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 лютого 2019 року місто Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Заварзіній Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме приміщенням за адресою: Донецька область, м. Білозерське, пров. Пушкіна, 7/11.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В належній на праві приватної власності позивачу квартирі зареєстрований також її племінник, який є відповідачем по справі ОСОБА_2, який майже 10 років у вказаній квартирі не проживає, місце його проживання не відоме, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Позивач має намір продати свою квартиру, а дії відповідача порушують її права як власника вказаного майна, у звязку з чим позивач просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловою квартирою № 11 у будинку № 7 по пров. Пушкіна в м. Білозерське Донецької області.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідача жодних заяв або доказів поважності своєї неявки до суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 після смерті 07 березня 2016 року своєї матері ОСОБА_3 успадкувала квартиру № 11 в житловому будинку № 7 по пров. Пушкіна в м. Білозерське міста Добропілля, Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 грудня 2016 року державним нотаріусом Другої Добропільської, в.о. Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4 (а.с. 10), а також копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46166016 від 14.12.2016 року (а.с. 11).

Право приватної власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75821980, виданого 14.12.2016 року державним нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 (а.с. 12).

В квартирі АДРЕСА_1 з 20.09.2000 року зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2, 02.02.1980 року, що підтверджується копією домової книги (а.с. 8-9). Факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі підтверджується також довідкою № 48, виданою 02.10.2018 року Виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля (а.с. 5), а також відповіддю, наданою 22.10.2018 року Виконавчим комітетом Білозерської міської ради на запит суду, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 20.09.2000 року по теперішній час (а.с. 15).

Проте відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає тривалий час, про що свідчить копія акта, складеного працівниками ПП «БРЕС «Прогрес» 02.02.2015 року за підтвердженням сусідів (а.с. 6), а також актом, складеним працівниками зазначеного підприємства 02.10.2018 року, відповідно до якого сусідами було підтверджено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем реєстрації не проживає понад 10 років (а.с. 7).

Таким чином, судом було встановлено, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більше 10 років.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належному ОСОБА_1 будинку обмежує її права як власника розпоряджатись будинком на свій власний розсуд.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Так, відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад 10 років, не бере участі в утриманні будинку шляхом оплати комунальних послуг. Вказане безсумнівно порушує права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.16, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 68, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 206, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Пушкіна, 7/11.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

21.02.2019