Справа № 752/7320/18
Провадження № 2/761/1325/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за користування житловим приміщенням в сумі 225000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона 27.10.2016 року придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . 01.12.2016 року позивачка уклала з ОСОБА_4 договір оренди вказаної квартири строком на 18 місяців з орендною платою в сумі 15000,00 грн. на місяць. Разом з тим, під час вселення орендаря у квартиру позивач дізналась, що у ній проживає відповідач, яка жодних документів на підтвердження правомірності такого проживання не надала, при цьому пояснила, що ця квартира була придбана її чоловіком ОСОБА_5 під час перебування з нею у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, однак останній здійснив відчуження квартири без її згоди. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогою звільнити квартиру та надати їй можливість вільно користуватись і розпоряджатись своїм майном, однак відповідач без жодних правових підстав продовжує проживати у квартирі. Таким чином, позивач вважає, що діями відповідача порушено її право власності на нерухоме майно та завдано матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 13.07.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою від 13.12.2018 року справа прийнята до провадження суддею Савицьким О.А.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. При цьому через канцелярію суду подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 27.10.2016 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а позивач прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

01.12.2016 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір оренди, згідно з умовами якого позивач зобов`язується надати ОСОБА_4 в тимчасове платне користування (оренду) строком на 18 місяців квартиру АДРЕСА_1 . Орендна плата за користування квартирою встановлюється в розмірі 15000,00 грн. на місяць.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач як на підставу для його задоволення, посилається те, що внаслідок проживання відповідача без жодних правових підстав у належній їй квартирі, останньою було завдано матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди, яку вона могла одержати від надання квартири в оренду.

Так, сторона позивача у своєму позову зазначає, що під час укладення вказаного договору оренди їй не було відомо про проживання відповідача у належній їй квартирі, а дізналась вона про це тільки у грудні 2016 року під час вселення орендаря.

Однак судом встановлено, що 18.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Справа за вказаним позовом до даного часу по суті не розглянута.

Тобто на час укладення договору оренди позивачем достовірно було відомо, що у квартирі, яку вона має намір передати в оренду проживає відповідач, питання щодо виселення якої у судовому порядку вирішено не було, а також відповідачка розуміла, що вона фактично позбавлена можливості виконати умови договору оренди та передати орендареві у користування майно.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що оскільки квартира АДРЕСА_1 була придбана чоловіком відповідача ОСОБА_5 під час перебування з відповідачем у шлюбі та відчужена без її згоди, тому відповідач залишилась у ній проживати та 22.08.2016 року звернулась до суду з позовом, предметом якого є визнання за нею право власності на 1/2 частину квартири та оскарження договорів-купівлі продажу квартири.

Так, як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 дійсно 22.08.2016 року звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання права власності, визнання договорів недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним (Справа № 761/30040/16-ц).

При цьому, ОСОБА_1 є відповідачем у вказаній справі та відповідно була обізнана щодо наявності спору відносно належної їй квартири.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач вважаючи, що її права порушені, внаслідок укладення ОСОБА_5 договору дарування квартири, що є їх спільною сумісною власністю, а також наступних договорів купівлі-продажу щодо її перепродажу, звернулась до суду за захистом своїх прав, у зв`язку з чим продовжувала проживати у квартирі, яка на її думку відчужувалась неправомірно, у тому числі й ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до умов договору оренди, сторони погодили оренду квартири на 18 місяців, тобто з 01.12.2016 року по 01.06.2017 року, однак протягом цього часу спір щодо квартири вирішений не був.

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як визначено у постанові Верховного Суду від 26.03.2018 року в справі № 61-1912св18, упущеною вигодою вважаються неотримані доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушеним. Позивач повинен довести, що з вини відповідачів він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч.4 ст. 623 ЦК України).

Між тим, особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов`язання іншою особою.

Верховний суд також вказав на те, що кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (постанова від 21.11.2018 року у справі № 672/778/16-ц).

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували неправомірності дій відповідачки щодо проживання у квартирі, правочини на відчуження якої нею оскаржуються у судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: