КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/774/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Ладиченко С.В.

Унікальний №752/10395/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, просив стягнути з відповідача на свою користь суму вчасно неповернутої позики за договором позики від 29 квітня 2014 року в розмірі 342 000,00 грн.; 3% річних від простроченої в оплаті суми в розмірі 29 385,92 грн.; індекс інфляції в розмірі 264 074,95 грн., а всього 635 460,78 грн., а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування позову посилався на те, що 29 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І.

За умовами договору позики позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 342 000,00 грн., а відповідач зобов'язувався повернути ці кошти без сплати відсотків за користування ними до 26 червня 2014 року.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу кошти, у зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача суму боргу, 3% річних та інфляційні витрати.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року позов було задоволено.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 14 грудня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати, справу направити за встановленою підсудністю до Солом'янського районного суду м. Києва та стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що розгляд справи був здійснений судом першої інстанції без належного його повідомлення, як відповідача по справі, направлення судових повісток здійснювалось не за адресою місця проживання, а за попереднім місцем реєстрації, незважаючи на обізнаність суду про зняття з реєстрації з 22 вересня 2017 року. Будь-яких інших дій за для встановлення дійсного місця проживання/перебування апелянта судом першої інстанції здійснено не було.

Апелянт зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення відповідачу та/або повнолітнім членам його родини судових документів, що унеможливлювало ухвалення судом заочного рішення по справі та було правовою підставою для його скасування.

Розгляд справи за заявою про перегляд заочного рішення також був здійснений судом першої інстанції з процесуальними порушеннями, оскільки судова повістка на 23 листопада 2018 року була направлена на адресу апелянта лише в день судового засідання, що позбавило його можливості надати докази по справі та викласти фактичні обставини справи.

Апелянт наголошував на неправильному розумінні судом фактичних обставин справи та введенні позивачем суду в оману, оскільки нібито укладений між сторонами договір позики був формальністю за для врегулювання та забезпечення інших правовідносин між іншими особами.

В скарзі зазначив, що грошові кошти в розмірі 342 000,00 грн. фактично були надані в борг ОСОБА_2 - ОСОБА_4 за для здійснення оплати юридичних послуг ОСОБА_5.

Через відсутність довіри до ОСОБА_4 позивачем було запропоновано укласти договір позики з ОСОБА_5

Через зайнятість ОСОБА_5 за погодженням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договір позики був укладений з апелянтом.

Факт існування даних обставин підтверджується укладеною між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 додатковою угодою №1 до договору про надання юридичних послуг, щодо обов'язку останнього по погашенню існуючої заборгованості.

На момент укладення спірного договору умова щодо повернення позики в строк до 27 червня 2014 року була формальністю та за переконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 питання щодо повернення коштів буду вирішуватись виключно особисто між ними.

З моменту укладення договору позивач жодного разу не звертався до апелянта з будь-якими вимогами щодо повернення коштів, що свідчить про його обізнаність дійсної підстави укладення спірного договору.

Згідно посвідки про тимчасове проживання апелянт з 13 грудня 2017 року проживає за адресою: АДРЕСА_3, що територіально відноситься до Солом'янського району міста Києва.

Судом першої інстанції не дивлячись на наявну інформацію не було направлено повторний запит за для з'ясування дійсного місця проживання/перебування відповідача, а формально прийнято за основу обґрунтування вказані представником позивача щодо належності на праві власності відповідачу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Будь-яких дій спрямований на перевірку обставин на якій посилається позивач судом першої інстанції не здійснено, власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 не встановлений та відповідно правові підстави для розгляду справи саме Голосіївським районним судом м. Києва відсутні.

Фактично спірний договір є фіктивним, суперечить своїй природі, оскільки його було укладено без мети та цілей визначених законом. Грошові кошти за договором позики апелянту не передавались, а були використані для оплати юридичних послуг ОСОБА_5, що можуть підтвердити свідки - ОСОБА_5, ОСОБА_4 та приватний нотаріус.

Уклавши 23 жовтня 2015 року додаткову угоду № 1 ОСОБА_4 підтвердив факт існування саме в нього обов'язку по поверненню грошових коштів ОСОБА_2

Висновки суду, що наявна в матеріалах справи копія договору позики є належним і допустимим доказом у справі, є помилковими та необґрунтованими, оскільки оригінал договору не був досліджений судом, а його копія не містить обов'язкових реквізитів встановлених положеннями чинного законодавства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Столяренко С.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Направив до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з тим, що він мав брати участь у слідчих діях у кримінальному провадженні.

Обговоривши клопотання апелянта, вислухавши думку представника ОСОБА_2 адвоката Столяренко С.М. колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року було відкрито 22 грудня 2018 року та призначено до судового розгляду на 06 лютого 2019 року на 14 год. 30 хв.

Згідно з поштовими повідомленнями від 31 грудня 2018 року та 03 січня 2019 року ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи призначене 06 лютого 2019 року на 14 год. 30 хв.

Клопотання ОСОБА_1 надійшло до Київського апеляційного суду 05 лютого 2019 року з повідомленням про те, що 06 лютого 2019 року на 10 год. в нього призначений допит його клієнта, де він має бути присутнім.

Колегія суддів вважає, що неявка ОСОБА_1 до суду відбулася не з поважних причин, оскільки справа до розгляду у Київському апеляційному суді була призначена до розгляду заздалегідь з належним повідомленням учасників процесу. Колегія суддів вважає, що участь у допиті не має переважного права перед судовим розглядом, а також звертає увагу на те, що за тривалістю стороні було достатньо часу для участі у допиті та явки до Київського апеляційного суду з урахуванням витрати часу на проїзд.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Столяренко С.М., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2014 року між сторонами у справі був укладений Договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. 29 квітня 2014 року та зареєстрований у реєстрі за № 414.

Відповідно до п. 1 Договору, позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 342 000 гривень, а відповідач зобов'язався повернути йому таку ж суму грошових коштів без сплати процентів за користування грошовими коштами на умовах визначених договором.

Згідно з п. п. 2, 8 Договору, сторони підтвердили передачу та отримання коштів до підписання договору позики.

Згідно з п. 3 Договору позики відповідач зобов'язався повернути позику у строк до 27 червня 2014 року.

Повернення позиченої суми повинно бути зроблено в м. Києві за адресою розташування робочого місця нотаріуса: АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався відповідними нормами матеріального права, та стягнув з відповідача на користь позивача суму завчасно не повернутої суми позики, 3 % річних, інфляційні витрати та витрати по сплаті судового збору.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам даної процесуальної норми.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів встановила, що докази виконання зобов'язань за договором позики в матеріалах справи відсутні.

Доводи апелянта щодо формальності укладення договору для врегулювання та забезпечення інших правовідносин між іншими особами не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Апелянт сам договір у судовому порядку не оспорював з будь-яких підстав, а тому договір позики є дійсним.

Обставини внутрішніх взаємовідносин сторін не стосуються договору позики, оскільки він не був укладений під будь-якою умовою та укладаючи зазначений договір апелянт розумів наслідки невиконання його умов.

Укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 додаткова угода №1 до договору про надання юридичних послуг, щодо обов'язку останнього по погашенню існуючої заборгованості, не може бути належним доказом по справі щодо фіктивності договору позики, оскільки сам апелянт своїм підписом підтвердив його дійсність.

Умови отримання коштів апелянтом прописані в п.п. 2, 8 договору позики.

Колегія суддів дослідила копію договору, яка є в матеріалах справи (а.с. 14) звірила його з оригіналом у судовому засіданні та посвідчила його. Таким чином доводи щодо неналежності наданої суду копії договору спростовані.

Доводи апелянта щодо відсутності правових підстав розгляду справи Голосіївським судом не можуть бути прийняти колегією суддів до уваги з наступних підстав.

Матеріали позовної заяви надійшли до суду 23 травня 2017 року.

Згідно з довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місяця проживання ГУ ДМС України в м. Києві від 24 березня 2018 року останнє місце проживання відповідача: АДРЕСА_1.

Знято з реєстрації 22 серпня 2017 року. (а.с. 54)

Згідно наданої апелянтом до суду посвідки про тимчасове проживання він з 13 грудня 2017 року проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Будь-якої інформації щодо нового місяця реєстрації відповідача матеріали справи не містять.

Інших даних щодо реєстрації апелянта за іншою адресою до суду не надходило.

Повторне направлення запиту Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місяця проживання ГУ ДМС України в м. Києві нічим не обґрунтовано, оскільки суд отримав належну інформацію з державного органу і керувався нею.

Згідно з п.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Оскільки інших даних на час відкриття провадження суд не мав, то правомірно відкрив провадження по справі.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо неналежного його повідомлення про час, день та місце розгляду справи.

Згідно зі ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Даних про повідомлення відповідача по справі матеріали справи не містять.

Згідно з ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

Враховуючи зазначене колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4) грошові кошти за договором позики від 29 квітня 2014 року в розмірі 342 000 (триста сорок дві тисячі) гривень 00 копійок; 3% річних від простроченої суми в розмірі 29 385 (двадцять дев'ять тисяч триста вісімдесят п'ять) гривень 92 копійки; інфляційні витрати в розмірі 264 074 (двісті шістдесят чотири тисячі сімдесят чотири) гривні 95 копійок, а всього 635 460 (шістсот тридцять п'ять тисяч чотириста шістдесят) гривень 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4) судовий збір в розмірі 6 354 (шість тисяч триста п'ятдесят чотири) гривень 61 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль