Справа № 130/468/17
Провадження № 22-ц/801/160/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 рокуСправа № 130/468/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №130/468/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_3 - Покоєвичем Артемом Олексійовичем на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року, ухвалене у складі судді Шепеля К.А.

встановив:

В березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (нині -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27 травня 2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 38733,57 грн., яка складається з 2574,29 грн. - тіло кредиту, 30578,63 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3260 грн.- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина), 1820,65 грн. (процентна складова).

Виходячи з чого просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» прострочену заборгованість за кредитом у сумі 2574,29 грн., заборгованість за процентами в сумі 30578,63 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3260 грн., заборгованість по штрафам 2320, 65 грн., а всього 38733, 57 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1600 грн. та витрати, пов'язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 315 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 - адвокат Покоєвич А.О. просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за місцем свої реєстрації, а проживає у Російській Федерації, нараховані банком відсотки значно завищені і їх нарахування не відповідає умовам, погодженим позичальником під час укладення договору, також судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем здійснювалося погашення кредитної заборгованості в розмірі 6235 грн., тому до погашення заборгованості в повному обсязі залишилося лише 972, 97 грн, також банком проводилося нарахування процентів та штрафів в період дії пільгового періоду, розмір комісії, пені та штрафів 5580, 65 грн перевищує розмір тіла кредиту 2574, 29 грн, що суперечить ч.5 п.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд має право зменшити розмір неустойки, до суми заборгованості включено подвійні штрафи, при цьому до вимог про стягнення неустойки пені (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

У строк, визначений судом, АТ КБ «ПриватБанк» відзив на апеляційну скаргу не надіслав.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено суму заборгованості за кредитним договором.

З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

Відповідно до частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що 27 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальнику надано кредитні кошти в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Банком виконані зобов'язання по наданню кредитних коштів, що підтверджується випискою по рахунку за період з 01 травня 2011 року по 21 вересня 2018 року (а.с. 120-124).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань з кредитним договором, утворилася заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 31 січня 2017 року, становила 38733,57 грн, і складалася з 2574, 29 грн - тіло кредиту, 30578, 63 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3260 грн- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 1820,65 грн (процентна складова).

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення рішення суду першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідачем порушено зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, право банку підлягає захисту шляхом стягнення виниклої заборгованості у судовому порядку.

Відповідачем не заперечується факт користування кредитними коштами, що також підтверджується випискою по картрахунку за період з 01 травня 2011 року по 21 вересня 2018 року.

Розмір заборгованості зі тілом кредиту у сумі 2574,29 грн. не спростовано відповідачем.

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором з ОСОБА_3, яка підписана відповідачем, передбачено, що базова відсоткова ставка в місяць за користування кредитом, яка нараховується на залишок коштів з розрахунку 360 днів на рік становить 2, 5%, за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня, яка = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка по договору)/ 30- яка нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

За порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів стягується штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 7).

Згідно з п. 1.1.5.21 Умов і правил надання банківських послуг якщо в інших розділах не встановлено іншого, при непогашенні кредиту в строк, встановлений графіком погашення кредиту, процентів і винагороди, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої проводиться відповідно до розміру, встановленого в заяві на приєднання до цього договору для відсотків, з дня виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 1.1.5.25 Умов і правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і правилами клієнт сплачує банку за кожен випадок пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня, за кожен день прострочки.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушення клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, доказів, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та брав на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, та відповідно, що саме ці Умови є складовою частиною підписаного договору позивачем не надано.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими в постановах від 22 березня 2017 року 6-2320цс16 та Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2018 року у справі №578/132/16-ц.

Водночас, судом враховується, що відповідні умови щодо нарахування відсотків, пені та штрафів були погоджені відповідачем, шляхом підписання Довідки про умови кредитування.

Згідно з п.1.1.3.2.3 банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку, згідно з п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Водночас, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Така правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Як видно з наданого позивачем розрахунку, з 01 вересня 2014 року розмір процентної ставки було збільшено з 30% до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних, проте доказів належного повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки банком не надано.

Посилання позивача на те, що повідомлення про збільшення процентної ставки здійснюється шляхом надання виписки по рахунку, отримання якої відповідно до п. 1.1.2.3 Умов і правил надання банківських послуг належить до обов'язків позичальника суперечить вищевказаним нормам законодавства та висновкам суду щодо можливості застосування до спірних правовідносин Умов і правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника.

Оскільки збільшення відсоткової ставки відбулося в односторонньому порядку без повідомлення позичальника у встановленому законом порядку, нарахування відсотків за ставкою 34,80 % та 43,20 % є неправомірним.

Виходячи з чого, заборгованість за відсотками за користування кредитом повинна розраховуватися з 30% річних.

Крім того, сторони обумовили, що кінцевий термін повернення заборгованості відповідає строку дії картки.

Позивачем визнається обставина, що за кредитним договором від 27 травня 2011 року ОСОБА_3 отримала картки № НОМЕР_2, НОМЕР_3, остання з яких мала термін дії до 10.2017 року.

Ці обставини не спростовані відповідачем.

Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, норми закону, які регулюють спірні правовідносини, не застосував, та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 30578,63 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Згідно з наданим розрахунком за період з 26 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року включно розмір заборгованості за відсотками становив 1449,07 грн.

З розрахунку 30% річних на залишок заборгованості, розмір процентів з 01 вересня 2014 року по 31 січня 2017 року становить 1898,54 грн. ( 2574,29 грн.х 30% /360 х 885 днів прострочки).

Таким чином, заборгованість за відсотками з 26 липня 2011 року по 31 січня 2017 року становить 3347,60 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Проаналізувавши зміст довідки про умови кредитування, колегія суддів приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за кожен день прострочення. У той самий час угодою передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6- 2003цс15 від 21.10.2015 року.

Водночас не приймаються до уваги доводи відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК України)

У постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, Верховний Суд дійшов наступного висновку, відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Таким чином, необхідною умовою для розгляду апеляційним судом заяви відповідача, про застосування строку позовної давності, яка не була подана до суду першої інстанції у справі, в якій ухвалено заочне рішення, є неналежне повідомлення судом першої інстанції відповідача про час та місце судового розгляду.

Згідно з відміткою в паспорті ОСОБА_3, місцем реєстрації її місця проживання є м. Жмеринка, вул. Кутузова, 141 (а.с. 32 на звор.). Ця обставина також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України (а.с. 44).

На запит суду першої інстанції щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області надано відповідь від 10 березня 2017 року про те, що згідно з картотекою з питань реєстрації фізичних осіб, інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутня (а.с. 43).

Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.ч.9, 10 ст. 74 ЦПК України).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 року №972-р друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2017 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, визначено газету «Урядовий кур'єр».

Відповідно до ч.4 ст. 74 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи, судова повістка про виклик ОСОБА_3 в судове засідання на 13 червня 2017 року, направлена за її зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду з відміткою працівника відділення поштового зв'язку на звороті, що адресат за даною адресою не проживає (а.с. 50а). Вказана обставина, також була підтверджена відміткою на поштовому відправленні на ім'я відповідача, направленим 20 липня 2017 року за місцем реєстрації, яке повернулося неврученим з підстав, що адресат за даною адресою не проживає (а.с.61а).

Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням норм чинного на той час процесуального законодавства повідомив відповідача про час та місце розгляду справи, і повернення судових повісток, направлених за адресою реєстрації місця проживання, з підстав, що адресат там не проживає є належним повідомленням про виклик.

При цьому, судом було вжито додаткових заходів з метою повідомлення відповідача шляхом виклику в судове засідання на 14 липня 2017 року через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», який був опублікований в №126 (5995) від 11 липня 2017 року, тобто у строк, передбачений ч.4 ст. 74 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона зареєстрована, проте фактично не проживає за своїм місцем реєстрації протягом двох років, та проживає в Російській Федерації, не спростовують обставин належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду.

При цьому, ОСОБА_3 будучи обізнаною про наявність у неї невиконаних фінансових зобов'язань, залишаючи територію країни, повинна була передбачити настання відповідних негативних наслідків.

Таким чином, заява про застосування строку позовної давності, заявлена відповідачем в суді апеляційної інстанції не підлягає розгляду.

Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9181,89 грн заборгованості за кредитом, з яких 2574, 29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3347,6 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3260 грн - пеня та комісія.

У задоволенні позову щодо інших вимог необхідно відмовити.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням суми задоволених позовних вимог, з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 379,2 грн та 315 грн, пов'язаних з публікацією оголошення в пресі про виклик.

Виходячи з положень п.п. «в» п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1831,2 грн, понесений відповідачем за подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_3 - Покоєвичем Артемом Олексійовичем задовольнити частково.

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_1, - на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, вул. Грушевського, 1Д м. Київ р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 27 травня 2011 року у сумі 9181, 89 грн (дев'ять тисяч сто вісімдесят одна гривня 89 копійок), з яких 2574,29 грн (дві тисячі п'ятсот сімдесят чотири гривні, 29 копійок) заборгованість за тілом кредиту, 3347, 60 грн (три тисячі триста сорок сім гривень 60 копійок) - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3260,00 грн (три тисячі двісті шістдесят гривень 00 копійок) - заборгованість за комісією та пенею.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 379,2 грн (триста сімдесят дев'ять гривень 20 копійок) та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 315 грн (триста п'ятнадцять гривень).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 1831,2 грн (одна тисяча вісімсот тридцять одну гривню 20 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко