КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 361/3450/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2097/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Василишина В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

19 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Київської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Державної казначейської служби України на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю правоохоронних й судових органів, а також за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю правоохоронних й судових органів ,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, слідства, прокуратури, суду у якому просила стягнути за рахунок державного бюджету на її користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 270 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 000 грн..

Також ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як законні представники малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від їх імені подали до суду позовну заяву до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України, у якому просили стягнути із держави на їхню користь моральну шкоду по 500 000 грн. на кожного, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що у провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває незареєстрована кримінальна справа № 05-8298 (справа № 1/359/10/2015, 1005/8761/2012) з незатвердженим обвинувальним висновком від 4 вересня 2012 року, складеним після закінчення строків досудового розслідування та до виконання вимог статей 217-222 КПК України (в редакції 1960 року), протокол пред'явлення обвинуваченому матеріалів справи складено 31 серпня 2012 року, а обвинувальний висновок - 29 серпня 2012 року, що суперечить вимогам ст. 223 КПК України, по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні необлікованих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України по обвинуваченню ОСОБА_3 у скоєнні не облікованих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України, по обвинуваченню ОСОБА_7 у скоєнні необлікованого злочину, передбаченого частиною другою ст. 205 КК України.

Кримінальна справа № 05-8298 незаконно порушена 15 лютого 2011 року старшим слідчим СВ ПМ ДПА в Київській області Явоном А.В. за фактом вчинення невстановленими слідством особами фіктивного підприємництва, тобто створення ПП «Тумор» з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, є штучною та сфальсифікованою з метою зупинення підприємницької діяльності підприємств, а саме: ТОВ «Суперпак» та ПП «Креаре», власниками і директорами яких є вони, а також заволодіння їхнім майном (виробничі потужності, обладнання в місті Дніпродзержинську, вулиця Широка, 182) і майном цих підприємств.

У матеріалах справи № 05-8298 міститься постанова від 18 травня 2012 року про порушення кримінальної справи прокурором Київської області Витязем М.І. щодо ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3,5 ст. 27, ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 366; ч. 1 ст. 358 КК України.

Зазначили, що 5 червня 2012 року старший слідчий СВ ПМ ДПА в Київській області в рамках порушеної кримінальної справи щодо ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_8 та ПП «Юнітекс Трейд» виніс постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_3 й об'єднання кримінальних справ в одне провадження з кримінальною справою № 05-8298.

Крім того, відповідно до постанови від 15 лютого 2011 року про порушення кримінальної справи й прийняття її до провадження, кримінальна справа № 05-8298 порушена старшим слідчим СВ ПМ ДПА в Київській області Явоном А.В., хоча у цей період він працював не в СВ ПМ ДПА в Київській області, а в СВ ПМ Бориспільської ОДПІ.

З матеріалів кримінальної справи № 05-8298 відомо, що Генеральною прокуратурою України порушено кримінальну справу щодо ТОВ «Юнітекс Трейд». Разом із тим, в цій кримінальній справі відсутня копія постанови Генеральної прокуратури України про порушення кримінальної справи щодо ТОВ «Юнітекс Трейд». Також відсутні постанови слідчого Явона А.В. про прийняття постанови Генеральної прокуратури України до свого провадження, об'єднання в одне провадження з цією кримінальною справою та виділення її з цієї справи.

Також зазначили, що кримінальна справа відносно ФОП ОСОБА_8 порушена 26 квітня 2012 року. Однак в матеріалах кримінальної справи № 05-8298 відсутня копія постанови про порушення кримінальної справи щодо останнього. Крім того, відсутні постанови слідчого про прийняття постанови про порушення кримінальної справи щодо ФОП ОСОБА_8 до свого провадження та об'єднання в одне провадження з цією кримінальною справою.

Відповідно до інформації, наданої ДІАЗ МВС України, станом на 23 жовтня 2012 року злочини, за якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пред'явлено обвинувачення, не обліковано, а кримінальна справа № 05-8298 не зареєстрована, статистичні картки відповідних форм, всупереч вимогам Інструкції про єдиний облік злочинів, не заповнювалися повноважними особами, а саме прокурором Київської області Витязем М.І.

Згідно із інформацією Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, станом на 21 листопада 2013 року відповідно до бази АІПС АРМОР щодо ОСОБА_4 проводилося досудове слідство у рамках кримінальної справи № 05-8298 по обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України. 22 травня 2012 року зібрані матеріали направлені за належністю до УПМ ДПС в Київській області. Інформація щодо ОСОБА_3 в базі АІПС АРМОР відсутня.

Зазначають, що ці факти та звіт прокурора Київської області Витязя М.І. на офіційному сайті прокуратури Київської області за перше півріччя 2012 року свідчать про те, що 18 травня 2012 року кримінальна справа щодо ОСОБА_4 не порушувалася прокурором Київської області Витязем М.І. і саме тому її копію не зміг надати ОСОБА_4 на офіційному прийомі, а на численні усні та письмові звернення до прокуратури Київської області, Генеральної прокуратури України, Броварської прокуратури Київської області 14 червня 2012 року перший заступник прокурора Київської області відправив ОСОБА_4 поштою ксерокопію ксерокопії постанови про порушення кримінальної справи від 18 травня 2012 року відносно нього, завірену старшим слідчим СВ ПМ ДПА в Київській області Явоном А.В. й скріплену печаткою слідчого управління ДПС України податкової міліції в Київській області, що суперечить положенням Інструкції з діловодства в органах прокуратури України та статті 98-2 КПК України в редакції 1960 року. Досудове слідство провадиться лише після порушення кримінальної справи і в порядку, встановленому КПК України (ч. 1 ст.113 КПК України).

Також зазначають, що у матеріалах справи № 05-8298 відсутнє розпорядження прокурора про передачу справи № 05-8298 іншому слідчому органу, а саме від ВПМ Бориспільської ОДПІ до СУ ДПС в Київській області та відсутня постанова старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Київській області про прийняття справи № 05-8298 до свого провадження (п. 9 ч. 1 ст. 227, ч. 2 ст. 113, ст. 114-1 КПК України в редакції 1960 року.

У матеріалах справи № 05-8298 відсутня постанова слідчого про прийняття кримінальної справи щодо ОСОБА_4 до свого провадження відповідно до ч. 2 ст.113 КПК України з наступним повідомленням прокурора, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 66 КПК України унеможливлює збирання доказів та надання доручень.

Про те, що ця кримінальна справа не була внесена до автоматизованої системи документообігу суду і відповідно не була й не могла бути автоматично розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Чирці С.С. свідчить наступне.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 16-2 КПК України, в редакції 1960 року, кримінальна справа, що подана до суду і може бути предметом судового розгляду, в порядку її надходження підлягає обов'язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, яка здійснюється працівниками апарату суду в день її надходження. Визначення судді для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації справи. Після визначення судді, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається.

Згідно із п.п. 2.8.4 п. 2.8 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду», кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматизованою системою автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження справи в інстанціях. У місцевих загальних судах структура єдиного унікального номера справи є такою: код суду першої інстанції (три цифри)/номер справи за порядком у поточному році/рік реєстрації (дві цифри) - вид судочинства. Справи кримінального судочинства позначаються літерою - к.

Разом із тим, у матеріалах кримінальної справи міститься супровідний лист прокуратури Київської області, на якому голова Бориспільського міськрайонного суду Київської області власноручно написав кому і коли провести попередній розгляд справи, а саме судді Чирці С.С. до 16 вересня 2012 року. До того їй 13 листопада 2013 року надійшла відповідь від Бориспільського міськрайонного суду Київської області у якій повідомлялося, що кримінальна справа не була автоматично розподілена, а розписана на суддю Чирку С.С. Також зазначено, що резолюція голови суду проставлена з метою недопущення порушення строків розгляду кримінальної справи в суді, що також підтверджує те, що кримінальна справа не внесена до автоматизованої системи докуметообігу суду, оскільки відповідно до пункту 1.6 Положення про автоматизовану систему документообігу суду зазначену функцію виконує сама ця система, користувачем якої є і суддя Чирка С.С.

Також зазначають, що доказом того, що ця кримінальна справа не внесена до автоматизованої системи документообігу суду і відповідно не була і не могла бути автоматично розподілена судді свідчить і той факт, що номер цієї кримінальної справи не відповідає вимогам підпункту 2.8.4 пункту 2.8 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 3.10 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 24 липня 2006 року № 860/12734.

Так, у супровідному листі судді зазначено, що 14 вересня 2012 року відбудеться попередній розгляд кримінальної справи № 1/1005/381/2012, 1005/8761/2012.

Така ж нумерація кримінальної справи зазначена і в постанові від 14 вересня 2012 року про призначення справи до судового розгляду та на обкладинках томів 1 - 14 цієї кримінальної справи.

На обкладинці тому № 15 кримінальної справи вже зазначено, що за № 1/359/70/2013, 1005/8761/2012. Така ж нумерація кримінальної справи зазначена і в постанові від 8 квітня 2013 року про відмову змінити запобіжний захід ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також в постановах про застосування приводу до свідків.

На її інформаційний запит від 11 листопада 2013 року голова Бориспільського міськрайонного суду Київської області повідомив, що учасниками процесу у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відповідно до пункту 8 статті 32 КПК України є ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 , державний обвинувач та іншій учасники процесу. Також 19 листопада 2013 року головою Бориспільського міськрайонного суду Київської області їй повідомлено, що номер 1005/8761/2012 - номер справи, а номери 1/1005/381/2012, 1/359/70/2013 - номер провадження.

Вказують, що факт грубої систематичної плутанини судді й голови суду беззаперечно свідчить про те, що кримінальна справа № 05-8298 по обвинуваченню ОСОБА_4 не зареєстрована в автоматизованій системі документообігу Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Також доказом того, що кримінальна справа не реєструвалася в автоматизованій системі документообігу суду в день її надходження та не приймалася судом для розгляду є той факт, що талон-повідомлення про прийняття для розгляду кримінальної справи № 05-8298 форми 5 (додаток 8 до Інструкції про єдиний облік злочинів) не заповнювався та не надсилався судом до органу, що проводив досудове слідство у встановлений дводенний строк і містився на початку першого тому цієї справи.

Після третього звернення від 11 листопада 2013 року з цього питання їй повідомлено було головою суду, що проведено перевірку по факту порушення строку направлення судом талону-повідомлення про прийняття для розгляду кримінальної справи № 05-8298 і для усунення вказаних порушень канцелярією суду його направлено на адресу слідчого управління ДПС у Київській області.

11 червня 2013 року судом відправлено свідкам повідомлення про їх виклик до суду без дотримання зазначених вимог і навіть без зазначення номера кримінальної справи, в якій їх викликають до суду.

Свідки в цій кримінальній справі викликалися у такий спосіб, а не повістками, всупереч вимогам статті 254 КПК України в редакції 1960 року.

І саме тому їй та ОСОБА_4 за весь час перебування кримінальної справи у Бориспільському міськрайонному суді Київської області, всупереч вимогам статті 254, частини четвертої статті 286 КПК України в редакції 1960 року, не враховуючи їх численні письмові клопотання, не вручено жодної повістки про виклик до суду у цій кримінальній справі.

Зазначають, що 12 грудня 2013 року о 08 год. 15 хв. її та її чоловіка із малолітніми дітьми було незаконно затримано біля будинку працівниками Бориспільської міліції, зокрема, оперативним працівником СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області, на підставі незаконної постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2013 року про зміну запобіжного заходу, обраного відносно неї та ОСОБА_4 постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року у вигляді застави у розмірі 40 001 грн. щодо кожного, на тримання під вартою на підставі завідомо неправдивих й сфальсифікованих відомостей, викладених у рапорті оперативного працівника СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10 від 25 листопада 2013 року про відсутність будинку АДРЕСА_1, що унеможливлює вручення їм повісток.

Лише 27 грудня 2013 року після втручання громадськості та релігійної громади Української православної церкви Святомихайлівської парафії міста Переяслав-Хмельницький її з чоловіком звільнили з під варти.

Законних підстав для скасування запобіжного заходу у вигляді застави не існувало. Грошові кошти, які були внесені в якості застави їм не повернуті. Розмір застави станом на листопад 2013 року становив 80 000 грн., що у співвідношенні національної грошової одиниці до долара США складало 10 000 доларів США.

Спричинена шкода з невиплати позивачу та її чоловіку застави у розмірі 10 000 доларів США становить на травень 2017 року грошову суму в розмірі 270 000 грн., що для них складає значні збитки.

Незаконними та необґрунтовано жорстокими діями працівник СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області, суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області та прокурор скоїли відносно неї, її чоловіка та їхніх дітей ряд кримінальних злочинів, а саме: зловживання владою, перевищення службових повноважень, службове підроблення, службова недбалість, завідомо незаконне затримання, притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, постановлення суддею завідомо неправосудної постанови.

Виходячи із викладеного й відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просять суд стягнути із держави на користь ОСОБА_5 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 500 000 грн., на користь ОСОБА_3 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 500 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 серпня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків, завданих незаконними діями та бездіяльністю правоохоронних та судових органів відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю правоохоронних та судових органів задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів державного бюджету із Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, а саме: зміна запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді застави, обраного постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року (справа № 4/2609/959/12) на тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 УДД України з питань виконання покарань в місті Києві та Київській області (постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2013 року (справа № 1/359/70/2013, провадження № 1005/8761/2012), у розмірі - 25 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_5 й ОСОБА_6 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, прокуратури Київської області, Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю правоохоронних й судових органів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, заступник прокурора в Київській області та Державна казначейська служба України подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою прокурора Київської області від 18 травня 2012 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_4 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК, ч. 1 ст. 358 КК України. Кримінальну справу для організації провадження досудового слідства та виконання вимог статті 98-2 КПК України направлено начальнику СУ ДПС в Київській області.

Постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року в справі № 4-2609/776/2012 року прийнято рішення про проведення обшуку в приміщеннях житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3

Постановою старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Київській області від 5 червня 2012 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_3 за фактом вчинення за попередньою змовою групою осіб умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах та службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Постановою старшого слідчого з ОВС СУ ДПС у Київській області від 12 червня 2012 року пред'явлено ОСОБА_3 обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України.

Згідно із копіями довідок департаменту інформаційних технологій серій МВС №№ 2132795, 2132804 станом на 15 червня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на території України засудженими (за кримінальними справами) не значаться та в розшуку не перебувають.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року в справі № 4/2609/959/12 обрано ОСОБА_3, запобіжний захід у виді застави у розмірі 2 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 001 грн., зобов'язавши заставодавця внести заставу на депозитний рахунок суду. Покладено на ОСОБА_3 такі обов'язки: з'являтися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду, а в разі неможливості з'явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого або органу, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа; повідомляти службову особу або орган, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із визначеними особами, а саме: обвинуваченими по справі: ОСОБА_7, ОСОБА_8; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, які повертаються негайно після скасування відповідного запобіжного заходу або покладеного обов'язку.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року в справі № 4/2609/897/12 обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у виді застави у розмірі 2 353 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 001 грн., зобов'язавши заставодавця внести заставу на депозитний рахунок суду. Покладено на ОСОБА_4 такі обов'язки: з'являтися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду, а в разі неможливості з'явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик.

На запити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 3 серпня 2012 року щодо наявності зареєстрованих відносно них кримінальних справ Департаментом інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України надано відповіді від 9 серпня 2012 року №№16/1К-134зі, 16/1К-135зі про те, що запитувана інформація відсутня у ДІАЗ МВС України (т.1, а.с. 65-68).

На заяву ОСОБА_3 від 11 листопада 2013 року Броварським МВ Головного управління МВС України в Київській області надано відповідь від 21 листопада 2013 року № 07/16549 про те, що за наслідками звірки з базою АІПС АРМОР встановлено обставини проведення відносно ОСОБА_4 досудового розслідування вих.№ 2012-005042 в межах кримінальної справи № 05-8298 за ч. 1 ст. 205 КК України. Зібрані матеріали направлені за належністю (вих.№ 07/10059 від 22 травня 2012 року) до УПМ ДПС в Київській області.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту відсутності реєстрації кримінальної справи.

6 листопада 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зверталися до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із клопотаннями про вручення їм судових повісток за встановленою формою щодо виклику у судові засідання.

Також позивачі зверталися із заявою про надання публічної інформації й до голови Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Із копії постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 вбачається, що за наслідками розгляду кримінальної справи за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212, частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366; частиною третьою статті 212 КК України: ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України: ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України, прийнято рішення про застосування до підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приводу на 10 год. 30 хв. 25 листопада 2013 року.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 змінено запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 липня 2012 року у виді застави на тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 УДД України з питання виконання покарань в місті Києві та Київській області.

Судом встановлено, що до підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосовано привід на 10 год. 30 хв. 25 листопада 2013 року.

25 листопада 2013 року на адресу суду надійшли матеріали по виконанню приводу.

Згідно із рапортом о/у СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області будинок за адресою: АДРЕСА_1, відсутній. У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про зміну підсудним запобіжного заходу на взяття під варту, оскільки останні ухиляються від суду. Враховуючи те, що підсудні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, за вказаною ними адресою місця проживання відсутній житловий будинок, суд прийшов до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою, оскільки ці обставини свідчать про їхнє ухилення від суду.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 передано органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для подальшого їх влаштування.

Із копії медичної довідки Київського слідчого ізолятора від 13 грудня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 оглянутий. Діагноз: синець лоба, садна шиї, кисті справа. Стан здоров'я: задовільний.

12 грудня 2013 року до начальника служби у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області із заявою звернулася ОСОБА_11, у якій просила залишити їй на правах підопічних ОСОБА_5 та ОСОБА_12

Згідно із копією Акта про факт передачі дітей від 12 грудня 2013 року вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2013 року (справа 1/359/70/2013; 1005/8761/2012) передав дітей, які залишилися без батьківського піклування, бабусі по матері ОСОБА_11, на підставі її заяви на тимчасове проживання та подальшого їх влаштування, поклавши на заявника відповідальність за життя та здоров'я дітей.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 змінено запобіжний захід, обраний щодо позивачів постановою суду від 25 листопада 2013 року, у виді тримання під вартою на поруку релігійної громади Української православної церкви Святомихайлівська парафія м.Переяслав-Хмельницький Київської області й звільнено підсудних з-під варти в залі суду.(т.1 а.с. 87)

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 лютого 2014 року в справі № 359/819/14-к скаргу позивачів на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та передачі матеріалів до органу досудового розслідування задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури, яка полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов'язано старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури 1 невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про те, що 25 листопада 2013 року оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області склав рапорт, в який вніс недостовірну інформацію про відсутність будинку по АДРЕСА_1.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2014 року в справі № 757/4365/14-к скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області від 17 лютого 2014 року про відмову у визнанні їх потерпілими.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 лютого 2014 року частково задоволено скаргу позивачів, визнано незаконною бездіяльність старшого прокурора Бориспільської міськрайонної прокуратури, яка полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; зобов'язано старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури невідкладно внести до ЄРДР відомості про те, що 25 листопада 2013 року оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області склав рапорт, у який вніс недостовірну інформацію про відсутність будинку по АДРЕСА_1.

На підставі даної ухвали слідчого судді від 7 лютого 2014 року Бориспільською міжрайонною прокуратурою 8 лютого 2014 року внесені відомості до ЄРДР про те, що 25 листопада 2013 року оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області склав рапорт, у якому може міститися недостовірна інформація про відсутність будинку по АДРЕСА_1. У рядку «заявник або потерпілий» значиться «інші (код)»; реєстратор: міжрайонний прокурор Ульмер М.М.

Виходячи з викладеного слідчий суддя прийшов до висновку, що відсутність у матеріалах кримінального провадження заяв позивачів від 13 лютого 2014 року, які були адресовані прокурору Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області Ульмеру М.М. (додані до матеріалів скарги від 27 лютого 2014 року), як свідчить штамп на даних заявах, вони були прийняті та зареєстровані Бориспільською міжрайонною прокуратурою Київської області та повинні були бути долучені до матеріалів кримінального провадження № 0000003, не вчинення даних дій з боку органу досудового слідства не може мати наслідком винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим з підстав відсутності відповідних заяв.

Також слідчий суддя дійшов висновку, що на момент винесення оскаржуваних постанов немає очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не завдано шкоди, зазначеної частиною першою статті 55 КПК України, у зв'язку із чим постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 17 лютого 2014 року підлягають скасуванню.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 5 червня 2014 року за скаргою ОСОБА_3 зобов'язано компетентних посадових осіб прокуратури Київської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 24 березня 2014 року про вчинення кримінального правопорушення старшим прокурором Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області, працівниками Бориспільської міліції, та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до прокуратури Київської області з клопотанням про проведення слідчих дій та внесення відомостей про кримінальні правопорушення, вчиненими суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області, старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області, працівників Бориспільської міліції до ЄРДР.

Постановою від 7 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання. Копія зазначеної постанови була надіслана прокуратурою Київської області позивачам.

8 лютого 2014 року внесено відомості до ЄРДР про вчинення оперуповноваженим СДЗБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.

Стосовно вимог скарги про зобов'язання прокуратури Київської області внести відомості в ЄРДР відносно судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області, суд дійшов до висновку, що підстави для внесення відомостей у ЄРДР відсутні.

17 лютого 2014 року суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області повідомлено ОСОБА_4 про те, що 6 вересня 2012 року до суду надійшла кримінальна справа по обвинуваченню його в чиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366, частиною третьою статті 212 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України. Оскільки його було повідомлено про час та місце судових засідань по даній справі, то виклик у судове засідання за допомогою судових повісток не здійснювався.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2015 року визнано незаконною бездіяльність посадових осіб Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області, яка полягає у невнесенні на підставі заяви позивачів від 11 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення. Зобов'язано посадових осіб Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області внести на підставі заяви позивачів від 11 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення.

Постановою виконуючого обов'язки голови Апеляційного суду Київської області від 6 липня 2017 року направлено кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 212; частиною третьою статті 212; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України, ОСОБА_3 за частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України, ОСОБА_7 за частиною другою статті 205 КК України до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області для розгляду по суті.

Постановою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною третьою статті 27, частиною другою статті 205; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною третьою статті 212; частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212; частиною другою статті 366 КК України, ОСОБА_3 за частиною третьою статті 212, частиною другою статті 366 КК України, ОСОБА_7 за частиною другою статті 205 КК України повернуто прокурору Київської області на додаткове розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2018 року залишено без зміни постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року (т.2, а.с.90).

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Згідно із частиною першою статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Виходячи зі змісту частини першої статті 214 КПК України , бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - є невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР не пізніше 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень статті 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається незалежно від того, чи відносяться розслідування фактів про повідомлені кримінальні правопорушення до територіальної юрисдикції або процесуальної компетенції органу до якого надійшла заява чи повідомлення.

За ч. 1,4 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів заподіяння їй відповідачами цієї шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів заподіяння шкоди останнім.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується і апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що останній завдано школу безпідставною зміною щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу, що призвело до примусового відібрання дітей, та що завдало їй душевних і психічних страждань, вимушених змін у її житті.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про безпідставність заміни ОСОБА_4 запобіжного заходу, не врахував, що кримінальне провадження за фактом можливого службового підроблення оперуповноваженим СДЗБЕЗ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_10 закрито слідчім у 2014 році на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, питання про притягнення службових осіб правоохоронних органів до відповідальності по фактах надання недостовірної інформації, що стало причиною заміни запобіжного заходу до теперішнього часу не вирішені, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який суттєво обмежує конституційні права і свободи особи, оскільки полягає у позбавленні волі на строк, визначений судом. У контексті заходів забезпечення кримінального провадження під обмеженнями необхідно розуміти обумовлене соціальними потребами утримання відповідних прав та свобод, на час та в межах, визначених законодавством.

У межах кримінального судочинства, реалізація презумпції свободи при застосуванні норм КПК України передбачатиме дотримання певних правил та критеріїв під час оцінки фактичних обставин у кожному конкретному провадженні, в якому вирішується питання про позбавлення особи свободи за результатом розгляду відповідного питання.

Тримання під вартою, відповідно до підпункту «c» п. 1 ст. 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності (рішення у справі «Ладент проти Польщі» ((Ladent v. Poland), № 11036/03, п. 55).

Втілення вимоги пропорційності обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (Справа «Таран проти України»). Аргументи «за» і «проти» звільнення, у тому числі ризик перешкоджання обвинуваченим належному здійсненню провадження, не можуть оцінюватися абстрактно, а обґрунтованим рішенням є таке, що підтверджується фактичними доказами. Органи влади повинні оцінити, чи є взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі (рішення у справі «Луценко проти України» (Lutsenko v. Ukraine), заява № 6492/11, п. 66, від 3 липня 2012 року).

Як вбачається з постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2013 року, підставою для заміни запобіжного заходу ОСОБА_14 та ОСОБА_4 стало наявність рапорту о/у СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10, що будинок за адресою: АДРЕСА_1, відсутній.

Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 лютого 2014 року частково задоволено скаргу позивачки, визнано незаконною бездіяльність старшого прокурора Бориспільської міськрайонної прокуратури, яка полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; зобов'язано старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури невідкладно внести до ЄРДР відомості про те, що 25 листопада 2013 року оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області склав рапорт, у який вніс недостовірну інформацію про відсутність будинку по АДРЕСА_1.

На підставі даної ухвали слідчого судді від 7 лютого 2014 року Бориспільською міжрайонною прокуратурою 8 лютого 2014 року внесені відомості до ЄРДР про те, що 25 листопада 2013 року оперуповноважений СДСБЕЗ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області склав рапорт, у якому може міститися недостовірна інформація про відсутність будинку по АДРЕСА_1.

Як вбачається з Постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2013 року в справі 1/359/70/2013, 1005/8761/2012 змінено запобіжний захід, обраний щодо позивачів постановою суду від 25 листопада 2013 року, у виді тримання під вартою на поруку релігійної громади Української православної церкви Святомихайлівська парафія м. Переяслав-Хмельницький Київської області й звільнено підсудних з-під варти в залі суду.(т.1 а.с. 87).

Таким чином, судом встановлено наявність недостовірної інформації в рапорті оперуповноваженого від 25 листопада 2013 року, на підставі якого замінено запобіжний захід ОСОБА_3, у зв'язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку із безпідставною заміною щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Щодо моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 та розміру її відшкодування, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, яким визначено розмір у 25000 грн., що є достатнім для сатисфакції за перенесені моральні страждання.

Такий висновок суду зроблений з врахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань (душевних та психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), при цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційних скарг в цій частині також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги заступника прокурора Київської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді