Ухвала

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 761/5038/13-ц

провадження № 61-35572св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Златобанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року у складі судді Осаулова А. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 січня

2017 рокуу складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,

Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») про визнання операцій по списанню коштів з карткового рахунку недозволеними.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня

2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада

2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 грудня 2013 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня

2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада

2013 року.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня

2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що при ознайомленні із матеріалами кримінального провадження ОСОБА_1 дізнався, що за фактом незаконного зняття коштів з його картки службового розслідування в ПАТ «Златобанк» не проводилось, а дозволу на збільшення ліміту він не надавав. Також, Верховний суд України змінив свою правову позицію у постанові

від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Вказані обставини є нововиявленими, оскільки призвели до неправильного з'ясування обставин по справі та винесення по суті помилкового рішення, яке у зв'язку з цим підлягає перегляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня

2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від

01 серпня 2013 року залишено без задоволення.

Ухвала мотивована тим, що викладені в заяві доводи не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджується фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення, не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, та не є нововиявленими обставинами в розумінні статті 361 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня

2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 січня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Шевченківського районного суду міста Києва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва

від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 10 січня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня

2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Златобанк» про визнання операцій по списанню коштів з карткового рахунку недозволеними, підлягає закриттю з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із касаційною скаргою) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції, якою залишено без задоволення заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та яка переглянута в апеляційному порядку не підлягала оскарженню в касаційному порядку на підставі пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із касаційною скаргою).

Таким чином, оскарження ухвали суду першої інстанції, якою залишено без задоволення заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та яка переглянута в апеляційному порядку, ні статтею 324 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із касаційною скаргою), ні статтею 389 ЦПК України (в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) не передбачено.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня

1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,

від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 січня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Златобанк» про визнання операцій по списанню коштів з карткового рахунку недозволеними, підлягає закриттю, оскільки зазначені судові рішення не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 01 серпня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання операцій по списанню коштів з карткового рахунку недозволенимиза касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 січня 2017 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило