ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3316/19 Справа № 193/755/17 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 193/755/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Комунальне підприємство «Софіївська друкарня», Софіївська селищна рада Софіївського району Дніпропетровської області,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року, яке ухвалене суддею Шумською О.В. о 09 годині 11 хвилин в селищі Софіївка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Софіївська друкарня», третя особа Криворізьке південне об'єднане УПФУ Дніпропетровської області Софіївський сектор обслуговування громадян, про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що у березні 2014 року вона звернулася до Управління Пенсійного фонду в Софіївському районі за консультацією для можливості призначення пенсії на пільгових умовах. У серпні 2014 року їй було відмовлено у призначенні пенсії в зв'язку з відсутністю атестації робочих місць на даному підприємстві.

Посилаючись на те, що непроведенням атестації робочого місця її позбавлено права на пільгову пенсію та загальний розмір неотриманого доходу за 35 місяців становить 43 645,00 грн., уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з Комунального підприємства «Софіївська друкарня» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 43 645,00 грн.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Софіївську селищну раду Софіївського району Дніпропетровської області.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року, описки в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 27 листопада 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невірне застосування норм матеріального права. Зокрема, позивач посилається на те, що судом було встановлено факт непроведення Комунальним підприємством «Софіївська друкарня» атестації робочого місця та відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах саме з цих підстав, однак не враховано, що відповідальність за своєчасність та якість проведення атестації покладається на керівника підприємства, у зв'язку з чим відповідач Комунальне підприємство «Софіївська друкарня» має відшкодування позивачу збитки завдані неотриманням пенсії на пільгових умовах, яку б вона отримала у випадку належного та своєчасного проведення атестації робочого місця.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала в Комунальному підприємстві «Софіївська друкарня»з 09 грудня 1985 року по 07 вересня 2006 року (т. 1 а.с. 6 -9).

Згідно довідки Комунального підприємства «Софіївська друкарня» від 26 березня 2014 року за номером 11, ОСОБА_1 працювала у період з 09 грудня 1985 року по 07 вересня 2006 року на Комунальному підприємстві «Софіївська друкарня» на посадах складача ручним способом та складача на складальнорядковідливних машинах, що надає їй право для призначення пенсії на пільгових умовах, що передбачено Списком №2, в редакції Постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162. Атестація робочого місця не проводилась (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до відповіді директора Комунального підприємства «Софіївська друкарня» від 07 квітня 2014 року, видана ОСОБА_1 довідка надана із зменшенням віку, тобто до досягнення 52 років (т. 1 а.с.209).

У 2015 році ОСОБА_1 звернулася до Софіївського районного суду з заявою про встановлення факту роботи в Софіївській районній друкарні, що відноситься до роботи у шкідливих умовах праці за Списком № 2, згідно Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт роботи ОСОБА_1 в період з 09 грудня 1985 року по 07 вересня 2006 року складачем на складальнорядковідливних машинах та складачем ручним способом у Софіївській районній друкарні, що відноситься до роботи у шкідливих умовах праці за Списком № 2, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2015 року частково задоволено апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Софіївському районі Дніпропетровської області та скасовано рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року.

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи - Управління Пенсійного фонду України в Софіївському районі Дніпропетровської області, Комунальне підприємство "Софіївська друкарня" про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Роз'яснено ОСОБА_1 право подати позов на загальних підставах.

Відомості щодо звернення ОСОБА_1 до суду з такими позовними вимогами в матеріалах справи відсутні.

15 липня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в Софіївському районі від 15 липня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах в Комунальному підприємстві "Софіївська друкарня" у відповідності до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначенні пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого Постановою Правління пенсійного Фонду України від 10.11.2006 року №18-1 (а.с10), у зв'язку з тим, що КЗ «Софіївська друкарня» Софіївської районної ради є діючим підприємством, а тому заява позивача не могла бути направлена на розгляд комісії.

Рішенням Софіївської районної ради «Про передачу майна спільної власності територіальних громад сіл та селищ Софіївського району» від 29 червня 2017 року №169-17/VІІ юридичну особу КП "Софіївська друкарня" та його майно передано зі спільної власності територіальних громад сіл та селищ Софіївського району до комунальної власності Софіївської селищної ради (т. 2 а.с.2-3).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності у неї права на пільгове пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим відсутні підстави для відшкодування збитків у вигляді недоотриманої пенсії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до змісту вищевказаних норм, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної сукупності зазначених юридичних фактів.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що протиправними діями Комунального підприємства «Софіївська друкарня» позивачу завдано майнову шкоду, яка виразилася у неотриманні пенсії за 35 місяців у розмірі 43 645,00 грн., яку остання мала б можливість отримати у випадку призначення їй пенсії на пільгових умовах.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 1 грудня 2005 року, затверджено Порядок застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно пункту 3 цього Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок).

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці відомостей про стаж роботи, що визначає право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та їх характер, а не право особи на пільгову пенсію. Дана довідка призначена для подальшого її подання особою, що оформляє пенсію, відповідним органам Пенсійному фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і право особи на пенсію на пільгових умовах.

З огляду на викладене, сам факт наявності в Списках тієї чи іншої посади, яку обіймає особа, не дає права на призначення пільгової пенсії. Підставою для визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах є не тільки наявність професії у відповідному Списку, а й зайнятість в умовах, передбаченихСписком, повний робочий день, а також обов'язкового підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року (тобто, до набрання чинності Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637) та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці: санітарно - гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища,важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівника на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року у справі № 6-21183а13.

Доводи позивача про те, що виконувана нею робота на посадах складача на складальнорядковідливних машинах та складача ручним способом в Комунальному підприємстві "Софіївська друкарня" відноситься до Списку № 2, що дає їй право на пенсію на пільгових умовах, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт наявності в Списках тієї чи іншої посади, яку обіймає особа, не дає права на призначення пільгової пенсії, а обставини щодо наявності або ж відсутності правових підстав для зарахування трудового стажу ОСОБА_1 в період з 09 грудня 1985 року по 07 вересня 2006 року, як такого, що відноситься до роботи у шкідливих умовах праці за Списком № 2, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, не є предметом даного спору та перебуває поза межами суду апеляційної інстанції, який, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

При цьому, сам факт непроведення атестації робочого місця ОСОБА_1 не може підвереджувати наявність на робочому місці позивача відповідних умов праці, які є підставою для віднесення виконуваних нею робіт до категорії робіт, які дають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2.

Отже, позивачем не доведено в межах даного позову права у неї на пільгову пенсію, у зв'язку з чим не можна вважати обґрунтованими її вимоги про відшкодування за рахунок роботодавця завданих збитків у вигляді недоотриманої пенсії.

Посилання позивача на те, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років, а відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації, колегія суддів до уваги не бере, оскільки порядок притягнення керівника підприємства чи організації до відповідальності за порушення цього пункту Порядку визначено частиною II глави 5 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка не передбачає притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та сокарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: