КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/710/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача судової палати з розгляду цивільних справ Слюсар Т.А., розглянувши в порядку апеляційного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення,

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним,

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8,треті особи: акціонерне товариство «Український інноваційний Банк», відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», товарна біржа «Київська універсальна біржа» про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення; за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: акціонерне товариство «Український інноваційний Банк», відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», товарна біржа «Київська універсальна біржа» про визнання права власності.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2010 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

За результатами розгляду цивільної справи Голосіївським районним судом міста Києва від 29 квітня 2015 року постановлено рішення, яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року, скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2010 року та знято арешт з квартири АДРЕСА_3.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, 22 листопада 2017 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, яка перебуває на розгляді Київського апеляційного суду.

06 лютого 2019 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року. Зазначено, що ОСОБА_2 безпосередньо не брала участі у справі, але оскільки є матір'ю неповнолітнього сина - ОСОБА_3, на права якого впливає розгляд справи, то має право на захист його прав.

В прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 слід відмовити, враховуючи наступне.

Право на справедливий суд, яке гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), в практиці Європейського суду з прав людини (далі - Євросуд) розуміється у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Матеріалами справи доведено, що за результатами розгляду цивільної справи, Голосіївського районного суду м. Києва 29 квітня 2015р. постановлено рішення, яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасовано й ухвалено по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовів.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України в редакції чинній на час прийняття ухвали, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2010 року та знято арешт з квартири АДРЕСА_3.

Отже, за наслідками розгляду справи по суті спору, ухвалою районного суду скасовано заходи забезпечення позову.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_2, діючи в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, який не був учасником справи при її розгляді судом першої інстанції, наполягає на порушенні оскаржуваною ухвалою прав та інтересів неповнолітньої дитини, яка значиться зареєстрованою у спірній квартирі, щодо якої знято арешт.

Відповідно до даних, які містяться у матеріалах справи - довідці за ф.№ 3 від 10 лютого 2017 року, виданої центром № 48 комунального сервісу комунального концерну м. Києва, дійсно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у АДРЕСА_2 було зареєстровано 08 жовтня 2015 року (а.с.163 т.5).

Згідно ст. 258 ЦПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази (ч.1). Процедурні питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (ч.2). Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду (ч.3). Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови (ч.4). У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу (ч.5).

У відповідності до положень ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи та інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов'язки учасника справи.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов'язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв'язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов'язок і такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Таким чином, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене, матеріали справи, а також зміст ухвал суду дають підстави для висновку про те, що оскаржуваним судовим рішенням не було рішення питання про права та обов'язки неповнолітнього ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2

За таких обставин, у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 352, 357ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8,треті особи: акціонерне товариство «Український інноваційний Банк», відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», товарна біржа «Київська універсальна біржа» про визнання права власності.

Апеляційну скаргу повернути скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду через Київський апеляційний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали.

Ухвала суду, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повну ухвалу складено 21 лютого 2019 року.

Суддя: