Номер провадження: 22-ц/813/1245/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року у справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року представник ПАТ «УкрСиббанк» Бондар О.Б. звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач заначив, що 19.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (зараз - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 55000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних строком повернення кредиту не пізніше 19 липня 2028 року, а відповідач зобов`язався сплачувати встановлені договором платежі згідно графіку погашення, додатків до договору.

Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувалось шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 640,00 доларів США 19-го числа кожного місяця.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 128096 від 19 липня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, та, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору.

Позичальник належним чином свої обов`язки не виконувала, а тому, станом на 19 вересня 2017 року, виникла прострочена заборгованість за договором про надання споживчого кредиту 0 від 19 липня 2007 року в сумі 19496,84 доларів США, з яких: - кредитна заборгованість - 17674,24 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість з лютого 2017 року - 3616,96 доларів США; - заборгованість по процентам - 1822,60 доларів США; та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 10021,45 гривень, з яких: - пеня за прострочення сплати кредиту - 6990,0 гривень; - пеня за прострочення сплати процентів - 3031,45 гривень.

На підставі зазначено позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках суму судових витрат.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ПАТ «УкрСиббанк» адвокат Аксаітова М.Ю. звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року та ухвалити нове, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будучи неодноразово належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в засідання судової колегії не з`явилися, про причини не явки не повідомили, про відкладення розгляду справи заяви не подавали.

Присутня в судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» заперечувала проти подальшого відкладення апеляційного розгляду справи, посилаючись на відсутність процесуальних перешкод проведення судового засідання без присутності відповідачів та звернула увагу на строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Проте у повній мірі зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що:

- 19 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (зараз - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 55000,0 доларів США строком повернення кредиту не пізніше 19 липня 2028 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених Договором. Відповідно до умов Договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 640,00 доларів США, 19-го числа кожного місяця. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 ;

- в забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, банк укладає в день укладення цього договору з ОСОБА_2 договір поруки №128096. Відповідно до договору поруки поручитель поручився за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, відповідно п. п. 1.1, 1.3, 1,4, 2.2, 3.2 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору;

-у зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, 28 липня 2017 року відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості;

-станом на 19 вересня 2017 року, вимоги банку залишені без задоволення, а тому виникла прострочена заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 липня 2007 року в сумі 19496,84 доларів США, з яких: - кредитна заборгованість - 17674,24 доларів США двадцять, в тому числі прострочена заборгованість з лютого 2017 року - 3616,96 доларів США; - заборгованість по процентам - 1822,60 доларів США; та пеню за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 10021,45 гривень, з яких: - пеня за прострочення сплати кредиту - 6990,0 гривень; - пеня за прострочення сплати процентів - 3031,45 гривень.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог про солідарне стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що:

- банком не додержано порядку дострокового повернення кредиту за вимогою Банку щодо направлення її позичальнику та поручителю;

- довідки-розрахунки не є доказами наявності заборгованості, а є лише розрахунком заявлених до стягнення сум;

- належних та допустимих доказів сплачених боржником грошових коштів за Кредитним договором, залишку неповернутих грошових коштів, порушення строків сплати заборгованості за Кредитним договором (наявності простроченої заборгованості), в матеріалах немає, що унеможливлює визначення судом обґрунтованості розміру заявлених позовних вимог;

- зобов`язання зі сплати заборгованості за Кредитним договором було змінено, а Поручитель належним чином не давав своєї згоди на таку зміну (а саме, відповідні зміни до Договору поруки не вносилися, погодження не надавалося), що призвело до збільшення і обсягу її відповідальності, у зв`язку з чим порука є припиненою з підстави ч. 1. ст. 559 ЦК України.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками районного суду не можна.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, у суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати виписку за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритого у доларах США на ОСОБА_1 за 19.07.2007 року , що міститься в матеріалах справи неналежним доказом перерахування кредитних коштів відповідачу (а. с. 37).

Судова колегія в межах об`єктивної оцінки фактичної видачі Банком кредитних коштів позичальнику також звертає увагу, що за умовами п.2.1. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.07.2007 року у забезпечення виконання зобов`язання Позичальника за даним кредитним договором Банком приймається застава нерухомості, а саме двохкімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що ОСОБА_1 19.07.2007 року передала нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 іпотеку ПАТ «УкрСиббанк», у зв`язку з чим в державному реєстрі іпотек зареєстроване відповідне обтяження. З посиланням на суму основного зобов`язання та реквізити договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.07.2007 року.

Враховуючи наведене у судової колегії відсутні підстави для висновку про недоведеність позивачем обставини про фактичну видачу кредиту позичальнику, у зв`язку з чим остання передала у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором належну їй квартиру в іпотеку.

Оскільки позивачем доведено видачу кредитних коштів, у позичальника виникло зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлений строк у відповідності до графіку, погодженого сторонами, що не є невід`ємною частиною кредитного договору.

З укладенням договору поруки зобов`язання перед кредитором за повноту і своєчасність повернення кредиту та сплати процентів виникло і у поручителя.

У разі заперечення розрахунку заборгованості за кредитним договором доданого Банком до позову з відображенням тіла кредиту, процентів за користування кредитним коштами та пенею за несвоєчасне виконання зобов`язань по тілу кредиту та процентах, тягар доведення обставин, якими обґрунтовані заперечення покладається на ініціатора такого заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідачів заперечував, як сам факт отримання позичальником кредиту, так і розрахунок заборгованості за кредитом, посилаючись на неналежність представлених Банком доказів і не представлення первинних документів.

При цьому суд прийняв такі заперечення до уваги і поклав їх в обґрунтування свого висновку про недоведеність Банком заявлених вимог, не звернувши увагу, що доказування неспроможності і невірності розрахунку мали саме відповідачі.

Проте окрім відзиву з наведенням заперечень, фактично зведених до невизнання факту отримання кредитних коштів і зауваженням про недоведеність вказаних обставин та вірності розрахунку позивачем, ніяких доказів на підтвердження наведених у відзиві заперечень щодо неспроможності розрахунку заборгованості, відповідачами до відзиву не додано.

Представник відповідачів на стадії підготовчого провадження клопотань щодо призначення судово-економічної або судово-бухгалтерської експертизи не заявляв, своїми процесуальними правами щодо надання висновку експертизи, виготовленої на власне замовлення в порядку ст.. 106 ЦПК України або принаймні власного розрахунку заборгованості не скористався, обмежившись поданням до суду заяви про розгляд справи за його відсутністю.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором за недоведеністю позовних вимог.

Крім того у відповідності до абзацу 1 пункту 106 Правил про надання поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року з подальшими змінами та доповненнями під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Рекомендовані повідомлення про вручення позичальнику і поручителю за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 письмової вимоги про дострокове повернення кредиту зі сплатою процентів містять дату вручення - 02.08.2017 року, прізвища осіб, які їх отримали, підписи поштаря, печатки пошти з відбитком дати направлення зворотного повідомлення відправнику (а. с. 25).

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази, що представлені Банком повідомлення про вручення з вказівкою адреси місця проживання та прізвищ відповідачів, останнім в дійсності не доставлені і інформація, що міститься у повідомленнях про вручення не відображає об`єктивної інформації.

Зокрема відповідачі, оспорюючи факт порушення банком порядку дострокового стягнення кредиту і процентів в частині направлення відповідної вимоги позичальнику і поручителю, доказів про звернення зі скаргами до ДП «Укрпошта» та результатами відповідної перевірки дотримання працівниками пошти Правил про надання поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року під час вручення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про дострокове повернення кредиту та сплати процентів, не надано.

Будь-яких клопотань до суду щодо витребування такої інформації з ДП «Укрпошта» відповідачами з цього приводу не заявлено.

Враховуючи наведене у суду першої інстанції не було підстав для висновку про порушення Банком умов кредитного договору в частині порядку дострокового стягнення кредиту і процентів в частині направлення відповідної вимоги позичальнику і поручителю.

Враховуючи наведене у сукупності рішення суду не може залишатися в цій частині в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги висновки та обґрунтування наведені в цій постанові суду апеляційної інстанції немає підстав для незадоволення заявлених банком вимог про стягнення заборгованості за Договору про надання споживчого кредиту № № 0 від 19.07.2007 року за тілом кредиту 17 674,24 доларів США, оскільки в матеріалах справи відсутні докази її повернення кредитору.

Проте судова колегія звертає увагу, що з представленого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, вбачається, що Банком разом з базовою процентною ставкою 12,5% передбаченою кредитним договором, застосована також і підвищена процентна ставка - 25% до прострочених платежів за тілом кредиту.

Умовами кредитного договору передбачено право Банку змінювати у разі порушення кредитної дисципліни проценту ставку в бік збільшення, але при цьому визначено порядок застосування такої процентної ставки - шляхом направлення позичальнику не пізніше 14 календарних днів до дня зміни процентної ставки відповідного повідомлення рекомендованим листом. Такий новий розмір збільшеної процентної ставки за цим Договором починає застосовуватися з дати, що вказана у повідомленні Банку до Позичальника без укладення Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору. У разі незгоди із встановленим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні Банку, зобов`язується надати до Банку відповідне письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із новою процентною ставкою. У випадку отримання такого повідомлення від позичальника Банк набуває право дострокової вимоги за цим Договором у порядку встановленому розділом 12 Договору. У разі неподання такого повідомлення вважається, що позичальник надав згоду на зміну процентної ставки (п. п. 1.3.1, 10.2).

За підвищеною ставкою - 25% Банком за період з 21.09.2009 року до 19.09.2017 року нараховано процентів за користування кредитом на загальну суму 342,4 доларів США (сумарний показник всіх нарахувань за підвищеною процентною ставкою за весь період).

Враховуючи, що Банком не надано доказів направлення позичальнику та отримання останнім відповідного повідомлення про збільшення процентної ставки, вважається, що застосовується процентна ставка, що діяла до дати підвищення (базова процентна ставка 12,5%).

Тому вказана сума підлягає приведенню до показників за ставкою 12,5, тобто зменшенню вдвічі з 342,40 доларів США до 171,20 доларів США, а сума нарахування відсотків і загальна сума нарахувань заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом зменшенню на 171,20 доларів США.

Отже стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором - 19 325.64 доларів США, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 17 674,24 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 1 651.40 доларів США.

Крім того, Банком заявлені вимоги про стягнення пені за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 10021,45 гривень, з яких: - пеня за прострочення сплати кредиту - 6990,0 гривень; пеня за прострочення сплати процентів - 3031,45 гривень.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку та перевірки правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором, судовою колегією звернуто увагу на таке.

Так, зі змісту п. 8.1. договору про надання споживчого кредиту 0 від 19 липня 2007 року позичальник сплачує Банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті. Пеня розраховується за кожен день прострочення.

Згідно з офіційним сайтом НБУ в архіві курсів валют вбачається, що за період з 20.02.2017 року до 19.09.2017 року курс гривні до долара США взагалі змінювався 144 рази, при цьому мінімальний курс гривні до долара США був зафіксований 30.08.2017 року на відмітці 25,44 грн. за 1 долар США, а максимальний - 02.03.2017 року на рівні 27,18 грн. за 1 долар США

Оскільки з наданого банком розрахунку вбачалося, що за період розрахунку заборгованості по пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та за неоплату процентів за користування кредитом за період з 20.02.2017 року до 19.09.2017 року включно застосовано курс НБУ станом на 19.09.2017 року - 26,18 грн. за 1 долар і одразу до всієї сумарної простроченої заборгованості на цю дату по кожному виду платежу (тіло кредиту та проценти за користування кредитом), що не узгоджується з кредитним договором № 0 від 19 липня 2007 року, судовою колегією роз`яснено позичачу право привести розрахунок заборгованості в частині пені у відповідність з умовами договору про надання кредиту.

Згідно з представленим позивачем розрахунком загальна сума пені складає 9 854 грн. 51 коп., в тому числі пеня за прострочення виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту 6 878 грн. 23 коп. та пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 2 976 грн. 28 коп.

Отже, з позичальника ОСОБА_1 стягненню підлягає заборгованість в загальній сумі 19 325.64 доларів США, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 17 674,24 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 1 651.40 доларів США, а також пеню в в загальному розмірі 9 854 грн. 51 коп., в тому числі пеню за прострочення виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту 6 878 грн. 23 коп. та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом 2 976 грн. 28 коп. В решті вимог про стягнення заборгованості слід відмовити.

Судова колегія погоджується з висновком районного суду в частині припинення поруки з підстав ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки, як встановлено судом і підтверджено під час розгляду справи в апеляційному порядку, кредитор застосував підвищену процентну ставку і таким чином збільшив обсяг відповідальності без повідомлення поручителя і без отримання від нього згоди на зміну умов основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується відповідальність.

Тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про недостатню вмотивованість судового рішення про припинення поруки, не заслуговують на увагу і не впливають на висновок районного суду в цій частині.

Відповідно до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи ухвалення апеляційним судом нового судового рішення згідно з яким позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам 99,97% від сплаченого судового збору взагалі. Тобто стягненню підлягає судовий збір у розмірі 19511 грн. 46 коп (7 806,93+11 710,40 =19517,33 х 99,97%).

При цьому судова колегія зауважує, що судовий збір за подання апеляційної скарги становить 150% від судового збору, що підлягав сплаті в суді першої інстанції. В суді першої інстанції сплачено 7 806,93 грн., а тому судовий збір за подання апеляційної скарги становить 11 710,40 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з ОСОБА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19 липня 2007 року в розмірі 19 325,64 доларів США, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 17 674,24 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 1 651,40 доларів США, а також пеню в загальному розмірі 9 854 грн. 51 коп., в тому числі пеню за прострочення виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту 6 878 грн. 23 коп. та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом 2 976 грн. 28 коп.

В решті вимог про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 липня 2007 року - відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в загальній сумі 19 511 грн. 46 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова