РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Короткого І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1, третя особа Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначив, що відповідно до декларації від 30.08.2016 року про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, відповідач є замовником реконструкції нежитлових приміщень першого поверху №13-:-20 в літ. «А-16» під адміністративно-торговельні приміщення з улаштуванням окремої вхідної групи по АДРЕСА_1. Разом з тим, відповідач в порушення ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м.Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року №804, не уклав договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова та не взяв учать у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста та не перерахував до бюджету м.Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Харкова. Позивач просить суд визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради в певній редакції.

Відповідачем відзив на позов не подано.

Третя особа пояснень не подала.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не надходили та не застосовувалися.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до декларації від 30.08.2016 року про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, відповідач є замовником реконструкції нежитлових приміщень першого поверху №13-:-20 в літ. «А-16» під адміністративно-торговельні приміщення з улаштуванням окремої вхідної групи по АДРЕСА_1. Разом з тим, відповідач не уклав договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова.

Ці обставини підтверджуються копіями декларації від 30.08.2016 року про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, листу-повідомлення від 18.01.2017 року, пропозиції про укладання договору від 05.03.2017 року, проекту договору №39-17/3, розрахунку величини пайової участі.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Аналіз вказаної правової норми дає суду змогу зробити висновок про те, що обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (а відтак і укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту) має замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Згідно з абзацом п'ятим частини першої ст.4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Аналіз вказаних правових норм дає суду змогу зробити висновок про те, що забудова земельної ділянки є розміщення на ній об'єктів будівництва (будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури).

Саме тому у преамбулі до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначається, що цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач не довів суду тієї обставини, що відповідач має намір щодо забудови земельної ділянки, оскільки надані позивачем докази, зазначені вище не містять про це ніякої інформації.

Навпаки, у декларації від 30.08.2016 року про готовність об'єкта до експлуатації, зазначається інформація про об'єкт, як реконструкція нежитлових приміщень, без зміни зовнішньої конфігурації.

Тобто будь-які дані, на підставі яких суд дійшов би висновку про те, що відповідач має намір щодо забудови земельної ділянки, відсутні.

Оцінюючи аргумент, наведений позивачем, про те, що згідно зі ст.4 Закону України «Про архітектурну діяльність» під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт, суд виходить з наступного.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» у вказаних вище правових нормах визначає поняття забудови земельної ділянки.

Закон «Про архітектурну діяльність» визначає поняття будівництва.

І ці два поняття не є тотожними.

Однак, саме Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», який у даному випадку є спеціальним, встановлює обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (а відтак і укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту) для замовника і пов'язує такий обов'язок саме з наміром щодо забудови земельної ділянки, як комплексом заходів по розміщенню об'єктів будівництва на земельній ділянці, а не з будівництвом, як видом діяльності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1762 гривні покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради, місцезнаходження - м.Харків, майдан Конституції, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 25610834.

Відповідач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, номер і серія паспорта - не відомі, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності - НОМЕР_1.

Третя особа: Харківська міська рада, місцезнаходження - м.Харків, майдан Конституції, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04059243.

Суддя

04.02.2019