Номер провадження: 22-ц/813/2714/19
Номер справи місцевого суду: 504/1320/17
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Голови Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія», представника ОСОБА_1 у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області Болгар А.В. до Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, ОСОБА_1 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на землю на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Доброва П.В., 06 жовтня 2017 року в смт. Доброслав Одеської області,

встановила:

У травні 2017 року керівник Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області Болгар А.В. звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на землю (а.с. 1-10).

В обґрунтування позову посилався на те, що за результатами вивчення місцевою прокуратурою стану додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками органами місцевого самоврядування на території Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області встановлено, що ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,121 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 набуто з порушенням вимог ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій», оскільки, як було встановлено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001967 від 16.11.2016, останній із клопотанням до Крижанівської сільської ради щодо надання спірної земельної ділянки не звертався, розроблення та погодження проекту землеустрою не ініціював та не підписував, що відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України є підставою для визнання рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 571-V від 30.09.2008 незаконним та визнання недійсним державного акту серії НОМЕР_1 , виданого 11.12.2008 на підставі незаконного рішення.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 травня 2017 року заяву Керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області Болгар А.В. про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 0,121 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 липня 2017 року клопотання ОСОБА_4 задоволено. Залучено ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, до участі у справі (а.с. 43).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2017 року позов керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області Болгар А.В. задоволено.

Визнано незаконним рішення сесії Крижанівської сільської ради Комінтернівського (на теперішній час Лиманського) району Одеської області №571-V від 30.09.2008 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,121 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,121 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) серії НОМЕР_1 , виданий 11.12.2008 року ОСОБА_1 Стягнуто солідарно з Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, ОСОБА_1 на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір (а.с. 48-50).

В апеляційній скарзі Голова ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити (а.с. 53-59). Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову врахував лише протокол допиту свідка ОСОБА_1 в кримінальному провадженні №0001967 від 16 листопада 2016 року, як підставу для задоволення позову, оскільки протокол за відсутності вмотивованого вироку суду у даному кримінальному провадженні не є належним доказом обставин, на які посилався суд.

Відзив на апеляційну скаргу ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» мотивований тим, що дана апеляційна скарга є необґрунтованою, прокурор звернувся до суду в межах строку позовної давності, а рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити (а.с. 101-105). Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ґрунтується на основі протоколу допиту ОСОБА_1 як свідка в кримінальному провадженні №0001967, проте, зі змістом протоколу допиту свідка апелянт не мав змогу ознайомитись та завірив викладені в протоколі відомості за вказівкою службової особи. Був допитаний також у прокуратурі Одеської області в якості свідка з приводу цієї ж ситуації та дані свідчення не відповідають протоколу допиту від 20 березня 2017 року, однак, зі слів апелянта, є правдивими. Суд першої інстанції ухвалив рішення, ґрунтуючись на показаннях свідка, тобто на доказах, які підлягають детальній перевірці, чим на думку апелянта порушив його права, як громадянина та власника земельної ділянки.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований тим, що згідно протоколу допиту свідка від 20 березня 2017 року відповідач не вживав будь-яких дій для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки на території Крижанівської сільської ради, а відтак земельна ділянка була незаконно виділена у власність апелянта. Щодо зазначеного протоколу допиту ОСОБА_1 прокуратурою Одеської області, то такого документу матеріали кримінального провадження №0001967 не містять.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Голови ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія», ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням сесії Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області № 571-V від 30.09.2008 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі площею 0,121 га ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

На підставі зазначеного рішення сесії сільської ради 11.12.2008 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (а.с.13).

Прокурор звернувся в інтересах держави до суду з позовом про визнання недійсним рішення сільської ради та акту про право власності на земельну ділянку, оскільки на його думку, відповідачем була порушена процедура отримання у власність даної земельної ділянки.

Таким чином, між учасниками справи склалися цивільні правовідносини з приводу визначення законності отримання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження дав показання, що державною реєстрацією даної земельної ділянки він не займався, з усними чи письмовими заявами до Крижанівської сільської ради не звертався, будь-якої технічної документації з виділення йому у власність земельної ділянки на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району він не бачив та не підписував.

Однак, повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11 грудня 2008 року ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку.

23 червня 2014 року Косько Л.М. , діюча в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності №860 від 07 липня 2011 року, уклала з ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» договір дарування земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 подарував, а ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» прийняв земельну ділянку площею 0,0609 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: загальна площа 0,0609 га, в тому числі рілля - 0,0609 га в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування (а.с.32-33).

В протоколі допиту свідка від 20 березня 2017 року в рамках кримінального провадження №0001967, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 зазначив, що самостійно в сільську раду для отримання земельної ділянки не звертався, заяву про виділення земельної ділянки до сільської ради не подавав, документів про виділення ділянки у власність не підписував. В період після 2007 року працював будівельником на будівництві житлового комплексу «Зелений мис» у ОСОБА_11 , який і повідомив ОСОБА_1 про існування земельних ділянок в Крижанівській сільській раді для приватизації та про можливість отримати безоплатно земельну ділянку в с. Крижанівка на своє ім`я, а потім дану земельну ділянку потрібно буде оформити на іншу особу, на що відповідач надав свою згоду, проте жодних документів стосовно оформлення він не бачив та не підписував. Питаннями щодо оформлення земельної ділянки займався ОСОБА_11 (а.с.15-19).

Матеріали справи містять витяг з ЄРДР №0001967 від 16 листопада 2016 року, за змістом якого 15 листопада 2016 року до чергової частини Лиманського ВП ГУНП в Одеській області надійшла колективна заява мешканців с. Крижанівки Лиманського району Одеської області про те, що при оформленні земельних ділянко на території «Зелений мис», який в межах Крижанівської сільської ради, невстановленими особами підроблені документи на отримання земельних ділянок від низки громадян (а.с.182).

Натомість, в судовому засіданні колегії суддів надано постанову про закриття кримінального провадження №0001967 від 23 червня 2018 року в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 183).

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З приводу вищенаведених норм Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження в справі до судового розгляду», а саме в п. 2 роз`яснив, що суд, готуючи справу до розгляду, повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду. А також в п. 13 при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема ст. 61 ЦПК (в попередній редакції). У деяких випадках тягар доказування регулюється нормами матеріального права. Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК в попередній редакції). Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підставою для звернення до суду фактично складали показання ОСОБА_1 , надані в рамках кримінального провадження №0001967, проте, дане кримінальне провадження закрите в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а тому висновок суду першої інстанції з приводу підтвердження обставин у справі, яка переглядалася, вищенаведеними свідченнями ОСОБА_1 є передчасними.

Статтею 21 ЦК України передбачено повноваження суду визнати незаконним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, Однак, підстави для застосування вказаної норми позивачем в силу принципу змагальності цивільного судочинства не доведені, а відтак задоволенню не підлягають.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2017 рокупідлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Голови Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2017 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області до Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на землю - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 03 липня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе

.