Справа № 441/480/18 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/811/1365/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника відповідача - Карапінки О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року, постановлене в складі головуючої - судді Малахової-Онуфер А.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

Представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, 21.03.2018 року звернулася в суд з позовом про визначення її довірителю додаткового строку для прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, мотивуючи тим, що він є сином спадкодавця. Між тим, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк не звертався у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0, 1645 га для ведення особистого селянського господарства, що в с. Дроздовичі Городоцького району Львівської області та земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АП «Галичина» розміром 2, 12 ум.кад.га., а також у зв»язку з тим, що йому не було відомо про складений спадкодавцем заповіт від 27.04.2004 року на його користь та про існування спадкового майна. Вважає означені причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, просив позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - відмовлено.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року оскаржив позивач ОСОБА_3

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання розгляду даної справи, що призвело до невірного застосування судом норм як матеріального, так і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не визнав поважними ті факти, що апелянту не було відомо про існування спадкового майна, заповіту та правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Так, про те, що матері належала земельна ділянка площею 0, 1645 га для ведення особистого селянського господарства, що в с. Дроздовичі Городоцького району та земельна частка (пай), яка перебуває у колективній власності АП «Галичина», розміром 2,12 ум.кад.га, йому стало відомо лише в кінці 2017 року. Правовстановлюючі документи на ці земельні ділянки апелянту видав новий голова Галичанівської сільської ради, який виявив такі у архіві сільської ради. До цього часу апелянт не знав про наявність спадкового майна, тому й не вважав за потрібне звертатись до нотаріуса за прийняттям спадщини. Саме з такими об'єктивними причинами пов'язаний пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Звертає увагу й на те, що судом першої інстанції не враховано того факту, що інших спадкоємців немає, а Галичанівська сільська рада дала підтвердження, що визнає апелянта єдиним спадкоємцем і не претендує на спадкове майно.

Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем причини пропуску строку на звернення в нотаріальну конторі із заявою про прийняття спадщини не є поважними, а пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

27.04.2004 року спадкодавець ОСОБА_5, ще при житті, на випадок своєї смерті, склала заповіт, згідно якого належне їй майно і майно на яке вона за законом матиме право, у тому числі і житловий будинок в селі Дроздовичі Городоцького району Львівської області, заповіла ОСОБА_3 Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області, зареєстрований в реєстрі під №16 (а.с.15).

Відповідно до копій паспорта, Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 позивач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином спадкодавця ОСОБА_5 (а.с. 5-6, 8).

Спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копією свідоцтва про її смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 9).

Як убачається із довідки Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 1103 від 02.12.2017р., ОСОБА_5 до дня смерті була зареєстрована та проживала одна в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За змістом ч. 2 ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила цієї статті можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, чи відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Встановлено, що про смерть спадкодавця та про наявність спадкового майна, позивач знав, бажав прийняти спадщину після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і дані обставини позивачем не заперечувалися в суді першої інстанції.

Отже, строк для подання заяви на прийняття спадщини для позивача ОСОБА_3 збіг 02.06.2006 року.

Позивач до вказаного строку, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору не звернувся. Як на поважність причин пропуску строку на звернення із заявою в нотаріальну контору вказує на відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та незнання про існування заповіту на його користь.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вказані позивачем причини пропуску строку на звернення в нотаріальну конторі із заявою про прийняття спадщини не є поважними, а пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, незнання про існування заповіту.

Покликання позивача ОСОБА_3 про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, його необізнаність про існування заповіту, не можна вважати поважною причиною, яка пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, як спадкоємця для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері - спадкодавця ОСОБА_5

Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів, які б згідно чинного законодавства свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 необґрунтовані й такі, що задоволенню не підлягають.

Доказів на спростування цього позивачем не надано і суду апеляційної інстанції.

Натомість в суді апеляційної інстанції представник відповідача Карапінка О.М. пояснив, що він працює сільським головою. Обставини, викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі не відповідають дійсності, оскільки, позивач є не єдиним спадкоємцем після смерті матері, а окрім нього, у покійної було ще дві дочки і ще один син. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку та земельний пай, що належали покійній у сільській раді не зберігались і він, як сільський голова, таких в кінці 2017 року позивачу не видавав. Також пояснив, що з даних погосподарських книг вбачається, що будинок, про який йдеться в заповіті, позивач 20 квітня 2006 року відчужив.

Тому, з'ясувавши дійсні обставини справи, визначивши характер спірних правовідносин сторін, можливості порушення прав позивача ОСОБА_3 та необхідності їх захисту в обраний ним спосіб, враховуючи усі наведені вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Отже, суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 15 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.