Справа № 127/2-558/10
Провадження № 4-с/127/43/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Кравчук Т.В.,

представника заявника Верещак В.М ОСОБА_1 ,

головного державного виконавця Фролової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу акціонерного товариства «БМ-2018» на дії головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фролової Людмили Миколаївни,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «БМ-2018» звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фролової Людмили Миколаївни, мотивуючи її тим, що в провадженні Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області знаходилось виконавче провадження №54188822 по виконанню виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці від 19.04.2010 року по справі №2-558/10, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «БМ БАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 552493,52 грн.

Заявник зазначає, що 27.12.2018 року головним державним виконавцем Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фроловою Л.М. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в зв`язку з його відмовою від майна боржника. На думку заявника, дана постанова підлягає скасуванню з огляду на те, що стягувач не був проінформований про пропозицію щодо заставного майна боржника, оскільки повідомлення було надіслано на адресу безбалансового відділення банку м. Вінниці, яке повернулося за закінченням терміну зберігання. Таким чином, стягувач не був повідомлений про можливість набуття у власність майна боржника в рахунок погашення боргу. Також державним виконавцем не були проведені дії щодо встановлення відсутності іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Виходячи з вказаного вище, заявник звернувся до суду з даною скаргою та просив скасувати постанову головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фролової Л.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.12.2018 року, а саме виконавчого листа по справі №2-558/10 від 19.04.2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «БМ БАНК» боргу у сумі 552493,52 грн., судові витрати в сумі 1820,00 грн.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в ній. Також додав, що на звороті виконавчого листа зазначена адреса стягувача в м. Києві.

Головний державний виконавець Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фролова Л.М. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви АТ «БМ-2018» та пояснила, що листування зі стягувачем здійснювалось за адресою вказаною у виконавчому листі м. Вінниця. Акт про відмову стягувача від залишення за собою майна боржника, нереалізованого під час виконання рішення, державним виконавцем відповідно до вимог ч.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не складався. Вона не має права вчиняти дії за межами їх території.

Боржник ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про час, дату і місце розгляду скарги, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі та дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25.01.2010 року, по справі № 2-558/10, позов Відкритого акціонерного товариства «БМ БАНК» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «БМ БАНК» 552493,52 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10.09.2009 року становить 69104,88 дол. США, понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та по оплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

За вказаним вище судовим рішенням Ленінським районним судом м. Вінниці 19.04.2010 року було видано виконавчий лист № 2-558/10.

Державним виконавцем стягувачу було надіслано повідомлення-пропозицію щодо заставного майна боржника. Проте з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що державним виконавцем 25.09.2018 року на адресу ПАТ «БМ БАНК» (м. Вінниця, вул. Лебединського, 11) було надіслано повідомлення, проте воно було повернуто відправнику, в зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 21). Таким чином, стягувач не отримував від Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області повідомлення про можливість набуття у власність майна боржника в рахунок погашення боргу, в результаті чого він не відмовлявся від даної можливості.

Представник заявника в судовому засіданні пояснив, що адреса стягувача, вказана у виконавчому листі, наразі єбезбалансовим відділення банку м. Вінниці. В зв`язку з цим, листування зі стягувачем слід здійснювати за юридичною адресою м. Київ, бул. Т.Шевченка, буд. 37/122.

Про зміну адреси листування стягувача, головному державному виконавцю було відомо, оскільки на звороті виконавчого листа зазначена нова адреса стягувача в м. Києві. Проте, в супереч цьому, головний державний виконавець продовжувала листування стягувача за адресою в м АДРЕСА_1 . В результаті цього, стягувач не отримував жодні рекомендовані повідомлення від державного виконавця та не був повідомлений про обставини примусового виконання рішення суду. В зв`язку з цим, були порушені його права.

Згідно із постановою головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фролової Людмили Миколаївни від 27.12.2018 року, виконавчий лист № 2-558/10, виданий 19.04.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці, було повернуто стягувачу. Зі змісту даної постанови вбачається, що причиною повернення є завершення виконавчого провадження згідно відмови стягувача від майна боржника (а.с. 6).

Матеріали виконавчого провадження не містить відмови стягувача від майна боржника, а не отримання ним поштового конверту, в якому містилась пропозиція про залишення за собою майна боржника, нереалізованого під час виконання рішення, не може вважатись відмовою.

В зв`язку з не погодженням з вказаною вище постановою, стягувачем було подано скаргу на дії державного виконавця. З отриманої відповіді начальника Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вбачається, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.12.2018 року винесена у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Також вказано, що в період перебування виконавчого провадження на виконанні документи, що свідчать про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «БМ БАНК» на АТ «БМ-2018» та заяви про зміну адреси, від стягувачів, для листування не надходили (а.с. 7).

Відповідно до п. 1.1. Статуту АТ «БМ-2018», воно є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «БМ БАНК», ПАТ «БМ БАНК», ВАТ «БМ БАНК» (а.с. 9-10).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом п.3 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутністю іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч.2 вказаної вище статті, про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Головний державний виконавець Фролова Л.М. в судовому засіданні пояснила, що акт, відповідно до вимог ч.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», вона не складала.

За змістом ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник виконавчого провадження, мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, та користуватися іншими правами, наданими законом.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами 1, 2 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що головний державний виконавець Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фролова Л.М. при винесенні постанови від 27.12.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу діяла неправомірно та з порушенням вимог Законом України «Про виконавче провадження». З огляду на це, оскаржувана постанова є незаконною. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що права, свободи та інтереси АТ «БМ-2018» головним державним виконавцем Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фроловою Л.М. при вчиненні виконавчих дій порушено, а тому скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст.ст. 5, 19, 37, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 18, 447-451 ЦПК, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу акціонерного товариства «БМ-2018» на дії головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фролової Людмили Миколаївни - задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Фролової Людмили Миколаївни про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.12.2018 року, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-558/10, виданого 19.04.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «БМ БАНК» заборгованість в сумі 552493,52 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору в 1700,00 грн. та оплаті за ІТЗ забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області - протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 12.07.2019 року.

Суддя: