ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3868/18

Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/253/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Олійника В.П. від 20 листопада 2018 року (повний текст рішення складений 26 листопада 2018 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

сторони:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_2,

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просила збільшити розмір аліментів, які було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення нею повноліття; стягнути з ОСОБА_2 крім заявлених позовних вимог вартість додаткових витрат в розмірі 20000 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2018 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, встановлений заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2014 року по справі №755/12884/14-ц про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, на розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2027 грн. щомісячно, починаючи з 19 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання. Вказано, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1960 грн. додаткових витрат на дитину. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2018 року в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1960 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього додаткових витрат на дитину в розмірі 1960 грн. є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, щодо додаткових витрат на утримання дитини, не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим в суді, і ґрунтуються на недостовірних і неналежних доказах. Звертає увагу на те, що з копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого на ім'я ОСОБА_4 вбачається, що дитині рекомендовано, зокрема, плавання, лікувальна фізкультура, оздоровлення в санаторіях гастроентерологічного, кардіологічного профілю в супроводі дорослого. Тому, висновки суду першої інстанції про те, що дитині призначено оздоровчу фізкультуру, не узгоджуються з вказаною медичною документацією, де зазначено, що дитині рекомендовано (а не призначено) лікувальну (а не оздоровчу фізкультуру).

ОСОБА_2 вважає, що визнаючи витрати на відвідування "Фітнес-студії для жінок" додатковими витратами на дитину в порядку ст. 185 СК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що дитина здійснює оздоровчу фізкультуру разом з позивачем у зазначеному вище фітнес-клубі. Зазначений фітнес-клуб надає послуги із забезпечення фізичного комфорту (а не оздоровчої фізкультури), які не є медичними послугами, тоді як дитині рекомендована лікувальна фізкультура.

Крім того, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що судом першої інстанції не взято до уваги обґрунтування його представника щодо неналежності, недопустимості, недостовірності та недостатності товарного чеку від 31.07.2018 як письмового доказу у справі.

ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав витрати позивача по оплаті фітнес-послуг додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України і стягнув з нього 1/2 частину суми, зазначеної у товарному чеку від 31.07.2018, де оплаті підлягають: абонемент "Сімейний" на 6 місяців (01.08.2018-01.02.2019) - в розмірі 3800 грн. та 2 Клубні карти - в розмірі 120 грн. (60 грн. кожна). Абонемент "Сімейний" включає послуги для Замовника + доньки до 18 років. Отже, суд першої інстанції стягнув з нього як додаткові витрати половину вартості абонемента "Сімейний" (1900 грн.) та вартість однієї клубної карти (60 грн.), що складає повну вартість фітнес-послуг для доньки, а не 1/2.

Також ОСОБА_2 вважає, що при наявності у доньки того медичного діагнозу, з яким вона перебуває на обліку у Центрі дитячої онкогематології і трансплантації кісткового мозку Національної дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ", та рекомендації по нагляду у гематолога, невролога, ортопеда, педіатра, із протипоказанням електрофізметодів терапії, спортивні заняття без лікарського нагляду та контролю медиків на електротренажерах у фітнес-клубі можуть мати шкідливий вплив на стан здоров'я 11-річної дитини і навіть спровокувати рецидив хвороби.

Позивачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому вона просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 не обґрунтованою, не доведеною, а викладені у ній вимоги - надуманими та такими, що не знаходять свого відображення у матеріалах цивільної справи.

ОСОБА_3 зазначає, що їхня дочка має тяжке захворювання, що підтверджується медичною випискою, лікарем рекомендовано відвідування спортивних гуртків з плавання, оздоровчої фізкультури, оздоровлення в санаторіях гастроентерологічного, кардіологічного типу у супроводі дорослого. Дитина дійсно відвідує фітнес клуб та здійснює оздоровчу фізкультуру разом з нею, що підтверджено належними доказами.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа не належить до переліку тих, які, відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України, не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому, згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивачу ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією апеляційної скарги вручено 12 січня 2019 року, відповідачу ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження в справі вручено 10 січня 2019 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи розписками про вручення поштових повідомлень.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - скасуванню, зважаючи на таке.

По справі вставлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року (а.с.58). Від шлюбу мають дитину - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 (а.с.12).

Дитина проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні (а.с.106).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2014 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.04.2014 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-19).

Відповідно до копії виписки 54 із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Центром дитячої онкогематології і трансплантації кісткового мозку Національної дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ" 18 липня 2018 року, ОСОБА_4 має тяжке захворювання, в зв'язку з яким проведене певне лікування (а.с.25-26).

З копії посвідчення ААГ №013629 від 24 квітня 2013 року вбачається, що позивач ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу на дитину - інваліда до 18 років - ОСОБА_4 (а.с.13).

Відповідно до копії довідки ТОВ "Плюс-оптика", загальна сума доходу ОСОБА_3 за період з жовтня 2016 року по червень 2018 року становить 101490 грн. 01 коп.; згідно копії довідки ТОВ "Гранд Рітейл Кампані", сума доходу ОСОБА_3 за період з 13 червня 2017 року по 30 червня 2018 року становить - 56093 грн. 02 коп. (а.с.21-24).

Згідно копії довідки ТОВ "АТБ-маркет" від 10 жовтня 2018 року, нарахований дохід відповідача ОСОБА_2 за період з квітня 2018 року по вересень 2018 року складає 71927 грн. 38 коп., дохід за вересень 2018 року - 16429 грн. 45 коп., сплачені аліменти за цей період - 5706 грн.: у квітні - 930 грн., у травні - 930 грн., у червні - 930 грн., у липні - 972 грн., у серпні - 972 грн., у вересні - 972 грн. (а.с.63).

Відповідач ОСОБА_2 з 17 листопада 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, і є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.59-60).

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині зміни розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2014 року (30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), не забезпечує ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, належного утримання, навіть на мінімально встановленому законодавством рівні. Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 працевлаштований, його заробітна плата за вересень 2018 року склала 16429 грн. 45 коп., а дитина сторін - ОСОБА_4 потребує значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, суд, виходячи з інтересів дитини, визнав за можливе змінити розмір аліментів: з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2027 грн. щомісячно.

Рішення суду першої інстанції в частині зміни розміру аліментів не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи в задоволенні решти вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції дійшов висновку, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки понесені позивачем витрати на утримання дитини у школі, харчування, оплату вимог батьківського комітету не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України; умови договору №2 про надання послуг із забезпечення фізичного комфорту від 30 червня 2018 року містять обмеження щодо можливості отримання послуг з 14-річного віку (п.3.1.), заборони дітям до 12 років користуватись послугами (п.9.1.); витрати на відпочинок дитини в смт. Затока не можна визнати додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України, оскільки відпочинок був спланований з власної ініціативи позивача без узгодження із відповідачем, при цьому доказів направлення саме лікувального закладу стосовно ОСОБА_4 не надано. Судом також не взято до уваги копію довідки ПП б/в "Відродження" від 05 листопада 2018 року, оскільки вона належним чином не завірена, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом. У зазначеній частині судове рішення також не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду..

Частково задовольняючи позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що дитина сторін ОСОБА_4 має тяжке захворювання, що зумовлює необхідність батьків нести додаткові витрати на дитину. З врахуванням того, що на час розгляду справи дитина досягла 11 річного віку, згідно виписки 54 із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Центром дитячої онкогематології і трансплантації кісткового мозку Національної дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ" 18 липня 2018 року, ОСОБА_4 призначено, зокрема, плавання, оздоровчу фізкультуру, оздоровлення в санаторіях гастроентерологічного, кардіологічного типу у супроводі дорослого, при цьому дитина здійснює оздоровчу фізкультуру разом із ОСОБА_3, що підтверджується копією договору про надання фітнес-послуг від 01 серпня 2018 року, умови якого не містять обмежень щодо заняття особам з 11-річного віку, витрати по якому становлять 1960 грн. (3800/2=1900 грн., 60 грн.), суд першої інстанції дійшов висновку, що ці витрати є додатковими в розумінні ст.185 СК України і підлягають стягненню із відповідача.

Проте, з таким висновком суду не може погодитися апеляційний суд, зважа

Відповідно до приписів ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з хворобою.

Відповідно до копії виписки 54 із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Центром дитячої онкогематології і трансплантації кісткового мозку Національної дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ" 18 липня 2018 року, ОСОБА_4 у зв'язку з наявним захворюванням та проведеним лікуванням рекомендовано: нагляд гематолога, невролога, ортопеда, педіатра за місцем проживання; не засмагати; протипоказані електрофізметоди терапії, профщеплення; рекомендовано плавання, лікувальна фізкультура, оздоровлення в санаторіях гастроентерологічного, кардіологічного профілю у супроводі дорослого (а.с.25-26).

Отже, дитині ОСОБА_4 рекомендована лікувальна фізкультура, а не оздоровча фізкультура, як помилково зазначив у рішенні суд першої інстанції.

Лікувальна фізкультура (ЛФК) - метод лікування, що полягає в застосуванні фізичних вправ і природних факторів природи до хворої людини з лікувально-профілактичними цілями, тобто є медичною послугою, тоді як фітнес - це напрямок масової, спортивної й оздоровчої фізкультури, який спрямований на покращення загального стану організму людини, його тренованість та здатність опиратись негативним впливам зовнішнього середовища шляхом виконання простих та комплексних вправ в музичному супроводі чи у визначеному такті, допомагає в корекції форм та ваги тіла та дозволяє закріпити досягнуті результати.

З копії договору№0670998/0671006 про надання фітнес-послуг від 01 серпня 2018 року вбачається, що ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_3 уклали Договір, за умовами якого ФОП ОСОБА_7 зобов'язується надати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в "Фітнес-студії для жінок" послуги із забезпечення фізичного комфорту (п.1.1.2.), які не є медичними послугами і надаються за програмою "Фітнес студія для жінок" (а.с.86-88).

Оскільки дитині рекомендована саме лікувальна фізкультура, а у "Фітнес-студії для жінок" такі послуги вона не отримує, витрати, понесені ОСОБА_3 на дитину за договором №0670998/0671006 про надання фітнес-послуг від 01 серпня 2018 року не можна визнати додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1960 грн. додаткових витрат на дитину.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1960 грн. додаткових витрат на дитину - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2018 року не оскаржується.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, сплачений ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги судовий збір в сумі 1057 грн. 20 коп. належить компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 367, 368, 369, 374 п.2 ч.1, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1960 грн. додаткових витрат на дитину - скасувати. В задоволенні позову в цій частині відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, 1057 грн. 20 коп. сплаченого ним при подачі апеляційної скарги судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: