КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/391/17-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2656/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

В С Т А Н О В И В :

29 грудня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із названим позовом, де просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 74 184,49 грн.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначило, що відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» укладено кредитний договір, за яким відступлено право вимоги позивачу, відповідно до якого відповідач отримав від Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» кредит у розмірі 36 401,04 грн.

При цьому, відповідачем порушено умови договору щодо повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за основною сумою договору та кредитором нараховано штрафні санкції за неналежне виконання зобов'язання.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість по кредитному договору в розмірі 74 184,49 грн., судовий збір - 1 378 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором, яка станом на 06 жовтня 2014 року складає 35 011, 47 грн., сума трьох відсотків від простроченої суми та збитки від інфляції за порушення грошового зобов'язання - 27 283, 04 грн., сума неустойки визначеної договором - 11 889, 98 грн., що разом складає суму у розмірі 74 184, 49 грн.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом не ґрунтуються на нормах закону, окрім того, безпідставне посилання на АТ «Сбербанк Росії» та кредитний договір №973, оскільки така юридична особа не має процесуального статусу у розгляді справи, а спірні правовідносини виникли у зв'язку із невиконанням грошового зобов'язання позичальника за кредитним договором №2/1142706 від 20 вересня 2013 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення змінивши його у частині справедливого нарахування загального боргу за договором, пені та штрафу.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 20 вересня 2013 року Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» укладено комплексний договір №2/1142706 з відповідачем.

Відповідно до пп. 1.1-1.3.2 правочину, банк надав позичальнику кредит у сумі 36 401,04 грн. строком на 48 місяців - з 20 вересня 2013 року до 19 вересня 2017 року, включно, на споживчі потреби під 7% річних та щомісячну комісійну винагороду у розмірі 1,80 % в місяць від суми кредиту ( а.с. 10-12 т. 1 ).

Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, банк має право у будь-який час відступати всі або частину своїх прав і вигод за цим договором, а також за угодами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною ( там же ).

Факт виконання свого зобов'язання банком щодо видачі відповідачу кредитних коштів згідно кредитного договору підтверджується випискою з рахунку від 20 вересня 2013 року ( а. с. 33 т. 1 ).

31 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» укладено договір відступлення права вимоги №03/14-111, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» набуло прав кредитора відносно відповідача ( а.с. 26-30 т. 1 ).

Станом на дату укладення реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №03/14-111 сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» за кредитним договором становить 35 011,47 грн. ( там же ).

В подальшому, 02 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» укладено договір відступлення права вимоги №14/УБК-14, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» набуло прав кредитора відносно відповідача ( а.с. 21-25 т. 1 ).

Станом на дату укладення реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від №УБК-14 сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» за кредитним договором становить 35 011,47 грн. ( там же ).

В свою чергу, 30 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №30/12-ФК_У, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача ( а.с. 16-20 т. 1 ).

Про зміну кредитора відповідачу було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги рекомендованим листом №660 ( а.с. 32 т. 1 ).

Станом на дату укладення реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 30 грудня 2015 року у №30/12-ФК_У сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором, як зазначено, становить 35 011,47 грн. ( а.с. 18-20 т. 1 ).

При цьому, будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного зазначеного кредитного договору та договорів відступлення прав вимоги матеріали справи не містять і відповідач їх не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції та не звертався до суду про визнання їх недійсним.

Окрім цього, матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості за вказаним правочином і таких не надав відповідач до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен був довести ті обставини, на які б він посилався, як на підставу своїх заперечень.

При цьому, ОСОБА_1 не звільнений від обов'язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, названі правочини є правомірними відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсним.

А тому, відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором перед новим кредитором у відповідності до норм ст.ст. 512-516, 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Зокрема, він має відповідати по заборгованості за кредитом, яка складає 31 017,42 грн., заборгованості за відсотками - 820,50 грн.

Разом з тим, щодо стягнення з відповідача комісії, пені, штрафу, сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У відповідності до положень ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона ( комісіонер ) зобов'язується за дорученням другої сторони ( комітента ) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Доказів укладення між сторонами зазначеного правочину матеріали справи не містять і таких не надав позивач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт ( надання послуг ) виникає необхідність у додаткових роботах ( послугах ), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт ( надання послуг) .

Будь-які додаткові роботи ( послуги ), виконані ( надані ) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати.

Окрім цього, відповідно до положень абзацу 2 частини четверної статті 11 Закону України «Про захист споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позовні вимоги в частині стягнення комісії є необґрунтованими, а відтак, зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

Також, відповідно до п. 3.1 кредитного договору, при несвоєчасному поверненні кредиту та/або відсотків за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ ( а.с. 10 т. 1 ).

Також за умовами пункту 3.2 даного договору, при несвоєчасному поверненні кредиту та/або відсотків за користування кредитом позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 1 % від суми кредиту визначеного у п. 1.1. ( там же ).

Отже, пеня та штраф, що передбачені умовами договору, нараховуються за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

З наведено слідує, що за одне й теж порушення ( порушення строків сплати заборгованості ) кредитним договором передбачено два види стягнення і штраф і пеня, що є неприпустимим, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 364,01 грн.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Щодо пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми кредиту за кожний день прострочення, яка згідно з п. 3.1. кредитного договору становить 11 525, 97 грн., то апеляційний суд, погоджується з наведеним розрахунком в позовній заяві.

Окрім цього, позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми за період з 06 жовтня 2014 року по 22 листопада 2016 року відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Однак ці вимоги не підлягають до задоволення, оскільки, вони застосовуються до боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, тоді як, відповідно до умов договору кінцевий термін виконання зобов'язання є 19 вересня 2017 року.

Відтак, цивільно-правова відповідальність відповідача за вказаний період регламентується положеннями укладеного кредитного договору та нормами ЦК України, які регламентують правовідносини між сторонами.

А тому, способи захисту, передбачені ст. 625 ЦК України, які просить застосувати позивач, є зайвими при вирішенні заявленого спору та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 525, 526, 610, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, зокрема, стягнення штрафу, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині стягнення комісії, штрафу, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми за період з 06 жовтня 2014 року по 22 листопада 2016 року із ухваленням нового судового рішення про залишення без задоволення цих вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК Українита названих положень матеріального і процесуального права за їх необґрунтованості.

В решті рішення, на переконання апеляційного суду, ухвалено з дотриманням зазначених норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає скасуванню у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України.

Однак, враховуючи резолютивну частину ухваленого рішення, згідно якої стягнута загальна заборгованість та висновки суду другої інстанції про необґрунтованість частини вимог, необхідно змінити її зміст з метою приведення до відповідності згідно викладених вище висновків.

При цьому, доводи апелянта про те, що до позовних вимог слід застосувати наслідки спливу строку позовної давності, не є підставою для відмови в частині задоволених позовних вимог, оскільки, кредитним договором визначено кінцевий строк виконання боргових зобов'язань - 19 вересня 2017 року, тоді як, позивач звернувся до суду з цим позовом 29 грудня 2016 року ( а.с. 4-6, 41 т. 1 ), тобто в межах зазначеного строку.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір ( а.с. 2,3 т. 1 ) пропорційно до задоволених вимог у розмірі 805,50 (43 363,89 : 74 184,49 х 1 378 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в частині задоволених вимог щодо стягнення комісії, штрафу, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про залишення цих вимог без задоволення.

В іншій частині рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 017,42 грн., відсотки - 820,50 грн. та пеню - 11 525,97 грн. на загальну суму 43 363,89 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір у розмірі 805,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

О.І. Сліпченко