Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/8667/19

провадження № 2/755/4122/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Євро-Реконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_1 дві житлові кімнати: площею 12,3 кв.м, та площею 10,1 кв.м., а відповідачу ОСОБА_2 виділити у користування житлову кімнату площею 19,2 кв.м., комору площею 1,6 кв.м та лоджію площею 2,10 кв.м., місця загального користування:кухню - 10,3 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., вбиральню - 1,0 кв.м., коридор - 9,9 - залишити у спільному користуванні, а ткож позивач просить розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру АДРЕСА_1 відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Позивач мотивує заявлені вимоги тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 в рівних частках. Таким чином сторони є власниками по 1/2 частини квартири кожен. Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат: 19,2 кв.м., 12,3 кв.м., 10,1 кв.м., загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. До набуття 29.01.2018 року права власності відповідачем на цю частину квартири між позивачем та попереднім власником сином позивача ОСОБА_3 з 2003 року склався практичний порядок користування квартирою, а саме: позивач користувався двома житловими кімнатами площею 12,3 кв.м та 10,1 кв.м., а син користувався кімнатою площею 19,2 кв.м. До виникнення спору між позивачем та відповідачем не було досягнуто попередньої домовленості про порядок користування належними на праві спільної часткової власності частинами квартири, у позивача та відповідача регулярно виникають сварки з приводу користування квартирою та по оплаті за житлово-комунальні послуги, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

05 червня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Євро-Реконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

11 липня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залишення позовної заяви без руху, подані в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Євро-Реконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю,- залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 , отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 05 червня 2019 року, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на неправомірність заявлених вимог щодо визначення порядку користування квартирою, оскільки позивачем не ураховано, що відповідач проживає разом із сином, однак відповідач не зазначив свій варіант визначення порядку користування спірним нерухомим майном задля урегулювання наявного спору. (а.с. 39-40)

Позивач ОСОБА_1 , отримавши письмовий відзив на позовну заяву, надав до суду письмову відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 49-51), відповідно до якої позивач заперечує проти твердження відповідача про його проживання у спірній квартирі разом із сином ОСОБА_4 , оскільки останній має власне житло, а саме Ѕ частину в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 52 зворотня сторінка). Крім того, позивачем зауважено, що відповідач окрім частки права власності у спірній квартирі також має на праві власності ще шість квартир (а.с. 54-56).

Треті особи, отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 05 червня 2019 року, не скористались процесуальним правом подачі пояснень щодо предмету спору у встановлений ухвалою суду строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено дублікатом свідоцтва про право власності на житло, виданим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 25.12.2003 року. (а.с. 8)

Згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29.01.2018 року, ОСОБА_2 належить на праві власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 9)

Крім того, за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2018 року ОСОБА_2 , окрім Ѕ частини права власності на квартиру АДРЕСА_1 , також має на праві власності АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 .(а.с. 54-56)

За даними технічного паспорту від 19.04.2018 року спірна квартира АДРЕСА_1 складається з трьох ізольованих кімнат: 19,2 кв.м., 12,3 кв.м., 10,1 кв.м., загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., а також місць загального користування: кухні - 10,3 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., вбиральні - 1,0 кв.м., коридору - 9,9 кв.м., комора - 1,6 кв.м., лоджія - 2,1 кв.м. (а.с. 10-11)

Згідно даних рахунку-повідомлення про оплату житлово-комунальних послуг, за адресою: АДРЕСА_1 проживає дві особи. (а.с. 12)

Згідно Листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» від 03.05.2019 року, адресованого ОСОБА_1 , Товариство не заперечує проти відкриття нового особового рахунку, проте, для цього необхідно звернутися всім власникам квартири з відповідними заявами про розподіл особових рахунків з оплати житлово-комунальних послуг, а також укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно статті 358 Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14, постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 526/2101/15-ц, .

За змістом статті 358 Цивільного кодексу України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Дана правова норма кореспондується із положенням статті 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 391 Цивільного кодексу України)

Як убачається з матеріалів справи, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним права спільної часткової власності, встановивши порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , вказуючи на те, що між сторонами спірних правовідносин, які є співвласниками квартири, не досягнуто згоди з приводу порядку користування житловим приміщенням, тому порушене право підлягає до відновлення у судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 в частині встановлення заявленого ним порядку користування сторонами спірних правовідносин квартирою АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності, - оскільки судом встановлено відсутність між сторонами спірних правовідносин домовленості щодо порядку володіння та користування квартирою, що є їхньою спільною частковою власністю, наслідком чого наявні конфліктні ситуації та виникнення спору, що підлягали розгляду в межах даного провадження. При цьому судом ураховано, що заявлений позивачем порядок користування квартирою АДРЕСА_1 щодо виділення позивачу у користування двох ізольованих кімнат площею 12,3 кв.м. та 10,1 кв.м., а відповідачу, відповідно, - ізольовану кімнату площею 19,2 кв.м., лоджію площею 2,10 кв.м., комору площею 1,6 кв.м., залишивши місця загального користування у користуванні всіх співвласників квартири, - є максимально адекватним розміру часток співвласників квартири, встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, ураховуючи наявність на праві власності відповідача також і іншого житла, тому наявна можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток, виділених в користування, ідеальним часткам у праві власності, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність при вирішенні судом питання про визначення порядку користування спірною квартирою, ураховуючи, що відповідачем не заявлено свого варіанту користування спірним нерухомим майном.

Разом з тим, суд визнає необґрунтованою вимогу позивача в частині зобов`язання КП «Жилкомунсервіс» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру АДРЕСА_1 відповідно до встановленого порядку користування квартирою, - оскільки КП «Жилкомунсервіс» не є відповідачем у даному провадженні, тобто є особою, не наділеною процесуальними правами та обов`язками відповідача по справі, тому зазначені вимоги позивача в цій частині є некоректними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Євро-Реконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України)

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 356, 358, 360, 391 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Євро-Реконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, - задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 у користування дві житлові кімнати: площею 12,3 кв.м, та площею 10,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 19,2 кв.м., комору площею 1,6 кв.м та лоджію площею 2,10 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

Місця загального користування:кухню - 10,3 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., вбиральню - 1,0 кв.м., коридор - 9,9 - залишити у спільному користуванні співвласників квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 11 липня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган