Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 711/9816/16-ц

провадження № 61-19587св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Брайка Станіслава Анатолійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Колоди Л. Д. від 02 березня 2017 року та Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Василенко Л. І., Фетисової Т. Л., від 17 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №06-005720-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, 01 листопада 2013 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, згідно з яким банк відкрив держателю картковий рахунок та випустив кредитну картку типу VISA. У порушення пунктів 3.3.1, 3.3.6 та 5.1, 5.4 кредитного договору відповідач не сплачував кредит, відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у встановлені договором строки.

З урахуванням викладеного, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайко С. А. просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 85 915,41 грн, з яких: 29 897,91 грн - заборгованість за кредитом, 34792,20 грн - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 3 000 грн - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа), 18 225,30 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 02 березня 2017 року позов ПАТ «Енергобанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість у розмірі 29 897,91 грн., судові витрати в сумі 1378 грн, а всього: 31 275,91 грн. У частині стягнення штрафів та процентів у розмірі 56 017,50 грн. відмовлено.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Енергобанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач визнав позов в частині суми боргу за тілом кредиту, був готовий виконати умови договору, але з причин, що від нього не залежать (оголошення ліквідації банку), був позбавлений можливості виконати умови договору.

Також суд дійшов висновку про те, що банк не надав доказів на підтвердження нарахованої заборгованості, які суд може визнати вмотивованими.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Енергобанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вірно нарахована заборгованість за тілом кредиту у розмірі 29 897,91 грн, яку відповідач визнав повністю. Однак в матеріалах справи містяться розрахунки нарахованих штрафів та процентів, що різняться між собою. Із них неможливо встановити підстави нарахування такої заборгованості, визначити різницю періодів нарахування, оскільки відсутні будь-які обґрунтування таких нарахувань.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка С. А. подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інтенції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафів, суд не врахував положення статті 537 ЦПК України, що відповідач не вжив всіх необхідних заходів для виконання умов кредитного договору. Посилається на те, що інформація про ліквідацію банку є загальновідомою, розміщена у засобах масової інформації. Крім того, згідно умов договору та Правил користування карткою, держатель карти зобов`язується самостійно відслідковувати інформацію банку стосовно зміни Тарифів та /чи Правил.

Також суди не врахували того, що банком до суду першої інстанції надано детальний розрахунок заборгованості із зазначенням всіх складових заборгованості.

Відповідач направив відзив на касаційну скаргу, просив судові рішення залишити без змін, посилаючись на положення статей 612, 613 ЦК України, вказував, що ним зобов`язання не виконане належним чином з вини банку.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Кривцовій Г. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 06-005720-01 про видачу та обслуговування пластикової кредитної картки VISA Gold, до якого сторони 01 листопада 2013 року уклали додаткову угоду.

За умовами кредитного договору банк відкриває держателю картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та випускає кредитну картку типу VISA Gold, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки. Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається у межах кредитного ліміту за винятком випадків передбачених цим договором, а держатель зобов`язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, встановлені цим договором. Розмір кредитного ліміту складає 30 000 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Енергобанк» посилалося на те, що у відповідача у зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором від 16 жовтня 2013 року № 06-005720-01, станом на 11 листопада 2017 року, утворилась заборгованість у розмірі 85 915,41 грн, з яких: 29 897,91 грн - заборгованість за кредитом, 34792,20 грн - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 3 000 грн - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа), 18 225,30 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Брайка С. А. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 червня 2015 року № 115 розпочато ліквідацію ПАТ «Енергобанк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Банк у стані тимчасової адміністрації та ліквідації у своїй діяльності керується Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 14 вересня 2012 року № 1581/21893 (далі - Положення).

Відповідно до підпункту 3.2. пункту 3 розділу V Положення у редакції, чинній станом на момент виведення банку з ринку, з метою забезпечення процедури ліквідації уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку ініціює відкриття накопичувального рахунку неплатоспроможного банку у національній валюті та іноземній валюті (за необхідності) в територіальному управлінні Національного банку України або в Операційному управлінні Національного банку України.

За змістом підпункту 3.3. пункту 3 розділу V Положення, після відкриття накопичувального рахунку за розпорядженням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, залишок коштів із кореспондентського рахунку банку перераховується на накопичувальний рахунок і вживаються заходи щодо закриття кореспондентського рахунку такого банку та виключення його з учасників системи електронних платежів (СЕП) у порядку, визначеному нормативно-правовим актом Національного банку України, що визначає порядок міжбанківського переказу грошей в Україні в національній валюті, а також повертаються кредиторам розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини банку, що враховувалися на відповідному позабалансовому рахунку (якщо такий облік вівся в територіальному управлінні Національного банку України за договором з таким банком).

Змістом підпункту 3.4 пункту 3 розділу V Положення передбачено, що на накопичувальний рахунок банку зараховуються кошти такого банку і надходження на його користь. Із цього рахунку проводяться розрахунки з кредиторами й оплата витрат на здійснення процедури ліквідації.

Частинами першою, другою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено обов`язок Фонду не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розмістити інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, а також здійснити опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду в газетах «Урядовий кур`єр» та «Голос України» не пізніше, ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Енергобанк», суд першої інстанції вважав, що мало місце прострочення кредитора, а прострочення боржника не настало, вини відповідача в цьому немає.

Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб`єктивних причин відмовляється це зробити. Натомість, не можна вважати відмовою об`єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняти виконання.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафів, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач був позбавлений можливості належним чином виконати умови договору з вини банку, тому звільняється від сплати процентів та штрафних санкцій.

За змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку ( частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов`язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу).

Такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-546цс17.

Проте, статтею 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року належним чином не дослідив, чи міг виконати ОСОБА_1 обов`язок з погашення кредитної заборгованості шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса та не звернув уваги на те, що неповідомлення банком ОСОБА_1 , як позичальника, про нові реквізити банківської установи, чи про порядок роботи відділень банку не звільняє його від виконання взятих на себе зобов`язань за спірним кредитним договором.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131-132, 137, 177, 179, 185,194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Отже, судом не з`ясовано усіх обставин справи та не надано їм правової оцінки, хоча їх з`ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та відповідно частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409,411,415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк