пр. № 4-с/759/58/19
ун. № 759/354/13- ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Котляр Ю.М.,

скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника МельникаД.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Святошинського районного суду міста Києва в залі судового засідання № 7, скаргу ОСОБА_1, подану його представником - адвокатом Мельником Д.М., особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві Телейчук Т.О. на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Мельник Д.М., який діє на підставі договору № 76 про надання правової допомоги від 03.12.2018 року звернувся до суду зі скаргою в якій просить суд визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві, скасувати постанову державного виконавця Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві від 20.08.2018 року в виконавчому провадженні № 38147145, якою накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках та які належать ОСОБА_1, зобов'язати державного виконавця Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві зняти арешт з банківського рахунку НОМЕР_1 (картковий рахунок в рамках зарплатного проекту для виплати заробітної плати), який відкрито в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4; МФО 300614; ) на ім'я ОСОБА_1 Обґрунтовуючи скаргу скаржником зазначено, що Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2/759/1898/13 від 17.05.2013. В рамках виконавчого провадження №38147145, постановою державного виконавця Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві від 20.08.2018 накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках та які належать ОСОБА_1 Так, зокрема, накладено арешт на банківський рахунок НОМЕР_1 (картковий рахунок в рамках зарплатного проекту для виплати заробітної плати), який відкрито в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4; МФО 300614; ) на ім'я ОСОБА_1 Зазначено, що станом на сьогоднішній день арешт на кошти не знятий, кошти не стягнуті. Такі дії державного виконавця вважає такими, що не відповідають вимогам закону, та такими, що порушують права та законні інтереси ОСОБА_1 Крім того, зазначено, що станом на сьогоднішній день вилучено транспортний засіб, який належить ОСОБА_1, а також проводяться дії щодо оцінки та реалізації нерухомого майна.

12.12.2018 року ОСОБА_1 особисто звернувся із заявою до Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві про зняття арешту з банківського рахунку НОМЕР_1 (картковий рахунок в рамках зарплатного проекту для виплати аробітної плати), який відкрито в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 2/4; МФО 300614; ) на ім'я ОСОБА_1, проте йому було відмовлено державним виконавцем про зняття арешту з рахунку.

Станом на дату подання цієї скарги, відповіді на подану заяву від 12.12.2018 до Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві, не отримано. Посилаючись на ч. 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», просив скаргу задовольнити.

28.12.2018 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями Святошинського районного суду м. Києва, визначено головуючого суддю Бабич Н.Д. (а.с. 63).

Ухвалою судді від 09.01.2019 року відкрито провадження по скарзі та призначено підготовче судове засідання (а.с.67).

31.01.2019 року від суб'єкта оскарження до суду надійшов відзив на скаргу, за якою головний державний виконавець Маціборук В.О. проти задоволення скарги заперечувала з підстав її необґрунтованості.

Ухвалою судді з занесенням до журналу судового засідання від 14.02.2019 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засідання 14.02.2019 року скаржник та його представник скаргу підтримали з підстав викладених в скарзі та просили її задовольнити.

Суб'єкт оскарження в судове засідання 14.02.2019 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Заінтересована особа: стягувач в судове засідання 14.02.2019 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд ухвалив розглянути скарги за відсутності боржника та суб'єкта оскарження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення скаржника, його представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2013 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 було стягнуто борг та судові витрати, всього на загальну суму 290 813 грн. 66 коп.

17.05.2013 року видано виконавчий лист.

27.05.2013 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві від 20.08.2018 року, в межах виконавчого провадження № 38147145, накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках та які належать ОСОБА_1 (а.с. 52-53).

07.12.2018 року винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Як вбачається з довідки виданої на ім'я ОСОБА_1 від 07.12.2018 року картковий рахунок в рамках зарплатного проекту для виплати аробітної плати відкрито в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 2/4; МФО 300614; ) на ім'я ОСОБА_1, банківський рахунок НОМЕР_1 (а.с. 56).

12.12.2018 року ОСОБА_1 особисто звернувся із заявою до Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві про зняття арешту з банківського рахунку НОМЕР_1 (картковий рахунок в рамках зарплатного проекту для виплати аробітної плати), який відкрито в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 2/4; МФО 300614; ) на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 54-55). Однак, відповіді на вказану заяву не отримав.

Станом на 14 лютого 2019 року рішення суду частково виконано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 63 212 грн., що підтверджується платіжною вимогою №38147145 від 18 грудня 2018р.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відповідно до ч. 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п'яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Доказів звернення стягувача до суду про звернення стягнення на грошові кошти суду не надано. Відповідно до зазначеного, виконавець повинен був накласти арешт на грошові кошти боржника з урахуванням ст. 70 Закону, а також зняти його у разі не звернення стягувачем до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом відповідно до вимог ст. 56 Закону.

Відповідно п. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У п.1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Пунктом 2 цієї Постанови визначено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Наведені вище обставини справи знаходять свої підтвердження, їх достовірність не викликає у суду сумнівів, а відтак суд приходить до переконання про те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням законодавства про виконавче провадження, а тому вона підлягає частковому скасуванню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 19, 55 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст.ст. 10, 26, 56, 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 208, 258-261, 353, 354, 431, 447-453, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, поданої представником - адвокатом Мельником Д.М., який діє на підставі договору № 76 про надання правової допомоги від 03.12.2018 року, на бездіяльність державного виконавця Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві Телейчук Т.О., - задовольнити частково.

Скасувати частково постанову державного виконавця Святошинського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві від 20.08.2018 у ВП №38147145, якою накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках та які належать ОСОБА_1, а саме: скасувати в частині накладення арешту на банківський рахунок НОМЕР_1 (картковий рахунок в рамках зарплатного проекту для виплати аробітної плати), який відкрито в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 2/4; МФО 300614; ) на ім'я ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку ст. 261 ЦПК України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Київському апеляційному суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Повний текст ухвали складено 19.02.2019.

Суддя Н.Д.Бабич