"10" липня 2019 р. Справа № 206/1761/19
Провадження по справі №2/150/156/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.

за участі секретаря Дудки А.Ю.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до районного суду з позовною заявою до Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 За життя померлому належала земельна ділянка, яка розташована на території Шендерівської сільської ради. За життя ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачеві. Втім, ОСОБА_1 не була обізнана про наявність такого заповіту, вказана обставина стала їй відомою лише в 2019 року зі слів секретаря сільської ради, а тому звернувшись до нотаріуса, останній повідомив позивача про те, що нею пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку із чим, їй необхідно звернутися о суду із заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Представник Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області теж в судове засідання не з`явився, сільською радою подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, зазначивши, що позовні вимоги сільська рада визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи на те, що відповідачем було подано через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог, суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить в тому числі й земельна ділянка площею 2,5143 га, розташована на території Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 , право померлого на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 .

Згідно заповіту від 05 лютого 1996 року, посвідченого секретарем Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за №27, померлий усе своє майно заповів ОСОБА_1

Про наявність вказаного заповіту позивач дізналася у 2019 році за повідомленням секретаря Шендерівської сільської ради. Втім, тривалий час, а саме на протязі 2017-2019 років її чоловік ОСОБА_3 , який є інвалідом І-ої групи тяжко хворів, у зв`язку із чим він перебував на стаціонарному лікуванні на замісній нирковій терапії шляхом гемодіалізу. За таких обставин позивач пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а тому державних нотаріус відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Попри це, як встановлено в ході судового провадження, позивач була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_2 не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, а тому суд прийшов до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст.1272 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 265, 272, 273, 281-283 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шендерівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене на протязі тридцяти днів від дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН