КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 381/2647/18 Головуючий у суді першої інстанції: Ковалевська Л.М.

Апеляційного провадження: 22-ц/824/3074/2019 доповідач: Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» про зобов'язання виконати умови договору та скасування заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» (далі - КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора») про зобов'язання виконати умови договору та скасування заборгованості.

В позові просив зобов'язати КП «Фастівська ЖЕК» виконувати умови Договору №2795 від 10 січня 2012 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, скасувати заборгованість у сумі 1 363,00 грн. та зобов'язати КП «Фастівська ЖЕК» не нараховувати оплату за ті пункти Договору, які були виключені згідно Протоколу розбіжностей та стягнути з відповідача на його користь компенсацію в сумі 1 000,00 грн. за моральну шкоду.

Свої вимоги обґрунтував тим, що в січні 2012 року керівництво Фастівської Житлово-експлуатаційної контори запропонувало йому підписати типовий договір №2795 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з додатком до нього з тарифами про оплату 1 м.кв. загальної площі житлового фонду №272 із семи пунктів, затвердженого рішенням міськвиконкому 17 грудня 2010 року.

Позивач написав Протоколом розбіжностей, в якому запропонував вилучити з Додатка пункти 3 ,6, 7, оскільки він цими послугами не користується.

Зі свого боку Позивач підписав договір з Протоколом розбіжностей 10 січня 2012 року та надав відповідачу.

01 липня 2018 року позивач не отримавши від відповідача заперечень, або інших пропозицій або відмови від укладення запропонованого ним Договору та Протоколу, вважав чинним Договір № 2795 від 10 січня 2012 року в зазначеній ним редакції, де у Додатку були вилучені пункти 3, 6, 7.

Однак кожного місяця, в повідомленнях на оплату комунальних послуг, відповідач зазначає оплату тих послуг, які були виключені з Додатку, згідно Протоколу та ставить суму за ці послуги в борг.

Станом на 01 липня 2018 року сума боргу становить 1 363,00 грн.

Позивач зазначав, що він сплачує за комунальні послуги, щомісячно вчасно, згідно Договору та неодноразово звертався письмово і усно до керівництва ЖЕКу про досудове врегулювання спору, але його звертання ніяких результатів не дали.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, 18 грудня 2018 року, подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі №381/2647/18 від 14 листопада 2018 року, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції неправомірним та прийнятим внаслідок порушення та неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права у зв'язку з чим воно, підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції за таких обставин.

Зазначав, що суд першої інстанції з порушенням норм ЦПК України дослідив в судовому засіданні копію Журналу реєстрації договорів з зареєстрованим договором №2795 від 10 січня 2012 року, які були надані відповідачем, без підтвердження надсилання цих копій позивачу.

Копія Журналу реєстрації договорів, яка досліджувалась судом першої інстанції викликає у апелянта сумнів щодо його достовірності.

Судом першої інстанції не було витребувано оригінал цього журналу, а тому цей доказ не може бути покладений в основу судового рішення від 14 листопада 2018 року оскільки був досліджений судом з порушенням допустимості доказів та відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, не повинен був братися до уваги, як доказ.

Також апелянт зазначав, що в мотивувальній частині свого рішення, суд першої інстанції посилався на ст. 640 ЦК України, в якій зазначено, що Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, як на доказ того, що відповідач не дав свою згоду на укладання договору.

Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції в цій частині, оскільки саме відповідач, відповідно до ст. 641 ЦК України, зробив пропозицію укласти договір (оферту) з ним, про що свідчить підпис керівника та печатка КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» на договорі №2795 від 10 січня 2012 року.

Апелянт зазначив, що відповідачем взагалі не був зареєстрований договір № 2795 від 10 січня 12 року в Журналі реєстрації договорів, а сам договір був знищений.

Інформація, стосовно того, що відповідач немає договору, ні усно ні письмово не надходила.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, досконало не розібрався у справі та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

06 лютого 2019 року КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» направило відзив, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду повністю відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Судом першої інстанції було встановлено, що 01 лютого 2011 року між позивачем та КП «Фастівською ЖЕК» був укладений договір № 231 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого рішенням Фастівського міськвиконкому. (а.с.37)

Предметом Договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання прибудинкової території, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж водопостачання та водовідведення, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, вивезення твердих побутових відходів тощо) (далі-послуги) у будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 21 Договору, договір укладається на 10 (десять) років і набирає чинності з дня його підписання. Договір вважається продовженим на наступний строк, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Як зазначив апелянт в січні 2012 року керівництво Фастівської Житлово-експлуатаційної контори запропонувало йому підписати типовий договір №2795 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з додатком до нього з тарифами про оплату 1 м.кв. загальної площі житлового фонду із семи пунктів, затвердженого рішенням міськвиконкому 17 грудня 2010 року.

Апелянт не повністю погодився з умовами наданого договору та підписав його з Протоколом розбіжностей в якому запропонував вилучити з Додатка пункти 3, 6, 7, оскільки він цими послугами не користується.

Доводи апелянта стосовно обставин щодо підписання типового договору № 2795 від 10 січня 2012 р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з додатком до нього з тарифами про оплату 1 м. кв. загальної площі житлового фонду із семи пунктів, затвердженого рішенням міськвиконкому 17 грудня 2010 року, з урахуванням протоколу розбіжностей, колегія суддів не може прийняти до уваги як обґрунтовані виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Поняття повнота та безумовність оферти є одночасно необхідними, а існування одночасно двох названих умов до акцепту є достатнім для того, що констатувати, що відповідь на оферту є такою, що дає змогу зробити висновок про згоду акцептанта з офертою та з її умовами. Якщо відповідь на оферту є такою, що містить доповнення до пропозиції укласти договір, обмеження чи інші зміни, то така відповідь не може вважатися повною і безумовною. Неповнота та умовність акцепту призводить до відмови від одержання пропозиції.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 646 ЦК України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано умовах, є відмовою від одержання пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Таким чином, у разі якщо відповідь про прийняття пропозиції містить доповнення умов, що визначені у оферті, їх зміну чи обмеженням їх дії, або коли у відповіді висловлене бажання, пропозиція щодо такого доповнення, зміни чи обмеження запропонованих умов акцепт не можна вважати повним та безумовним.

Але доказів надсилання або вручення позивачем відповідачу протоколу розбіжностей суду не було надано. З цього колегія суддів приходить до висновку, що зазначений апелянтом спірний договір не був укладений.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов'язок виконавця підготувати та укласти зі споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, форма та зміст якого затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" діючий станом на січень 2012 року зазначено, крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін.

Договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

У разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

У разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Колегія суддів звертає увагу на необізнаність та помилкове застосування апелянтом ч. 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції 22 листопада 2011 року, оскільки зазначеною статтею питання які піднімає апелянт не регулюються.

Колегія суддів встановила, що станом на час виникнення спору між сторонами, фактично і юридично діє Договір № 231 від 01 лютого 2011 року, який укладено з апелянтом терміном на 10 років, та який зареєстровано в Журналі реєстрації договорів, запис № 231.

З аналізу змісту ч. 3 ст.6, ч. 1 ст.630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови Кабінету Міністрів України № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в не спростовують.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль