490/7838/15-ц
н/п 4-с/490/37/2019
У Х В А Л А

15 липня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі : головуючого судді Чулуп О.С.,

при секретарі Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу стягувача Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу, -

ВСТАНОВИВ:

Стягувач звернувся до суду із скаргою, в якій просив суд визнати дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв неправомірними щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, скасувати постанову про повернення виконавчого листа від 19.12.2017 року та відновити виконавче провадження ЄДРВП № 52426898 з примусового виконання № 490/7838/15-ц посилаючись на те, що державним виконавцем не вжито усіх заходів щодо примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Скаржник надав суду заяву, в якій просив суд слухати скаргу у його відсутність, вимоги скарги підтримує в повному обсязі та просить їх їх задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Судом досліджено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.11.2015 року згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнського акціонерного банку» заборгованість в розмірі 16410,54 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Судом встановлено, що 05.05.2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 490/7838/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнського акціонерного банку» заборгованість в розмірі 16410,54 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Судом досліджено постанову державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв від 19.12.2017 року згідно якої повернуто виконавчий документ стягувану на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідні заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Згідно відповіді ДФС України боржник не працює, відкриті рахунки відсутні, згідно ПФУ пенсію та інші доходи не отримує.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обовязком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на 15.12.2017 року) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 15.12.2017 року) виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; вертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів тощо.

Державним виконавцем не надано доказів, щодо вжиття ним усіх покладених на нього ст. 18 цього Закону обов`язків щодо примусового виконання рішення суду, і чи дійсно вживалися дієві заходи щодо розшуку майна боржника, а саме в порядку, передбаченому ст. 53 вказаного Закону щодо виявлення для можливого подальшого звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 19.12.2017 року підлягає скасуванню, що є підставою для зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом та вжити усіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Скаргу задоволити.

Визнати дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ЄДРВП № 52426898 неправомірними.

Скасувати Постанову державного виконавця Центрального Відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа від 19.12.2017 р. ЄДРВП № 52426898та зобов`язати відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 490/7838/15-ц, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 05.05.2016 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя