Справа № 1407/1140/2012
Провадження № 22-ц/812/1406/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: заявника - ОСОБА_1 , представника стягувача - Усікова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року, постановлену під головуванням судді - Висоцької Г.А. о 17 год. 07 хв.в приміщенні того ж суду за скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі - АТ «УкрСиббанк) на дії та постанову заступника начальника Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі Вознесенській відділ ДВС) Параконного П.О.,

в с т а н о в и л а:

У травні 2019 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із скаргою, в якій просило визнати неправомірними дії Вознесенського відділу ДВС щодо передачі заставного майна банка іншому стягувачу, скасувати постанову заступника начальника Вознесенського відділу ДВС Параконного П.О. від 03 травня 2019 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу по виконавчому провадженню № 51237759.

В обґрунтування скарги представник банку вказував, що 13 березня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 42484991 з примусовому виконання виконавчого листа № 1407/1140/2012, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 94 453, 44 грн.

24 жовтня 2017 року АТ «УкрСиббанк» було отримано копію постанови Вознесенського відділу ДВС від 12 жовтня 2017 року про опис та арешт майна боржника, про проведення якого Банк дізнався лише коли отримав постанову, у зв`язку з чим Банк як - іпотекодержатель житлового будинку АДРЕСА_1 був незаконно позбавлений можливості прийняти участь у описі заставного майна та досягнення згоди з боржником щодо вартості майна для забезпечення реального виконання рішення суду.

Також зазначає, що з боку відділу ДВС безпідставно були порушені вимоги ч. 4 ст.13, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» щодо строку проведення опису заставного майна та арешту. Крім того, посилається на порушення вимог ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 розділу II, VII Порядку реалізації арештованого майна, Закону України «Про іпотеку», тобто процедури організації реалізації заставного майна, оскільки передаючи пакет документів організатору торгів для заявки на реалізацію арештованого майна, відділ ДВС безпідставно не вказало, що майно боржника - житловий будинок АДРЕСА_1 є заставним майном АТ «УкрСиббанк» про що було достеменно відомо.

23 травня 2019 року від представника заявника надійшла уточнена скарга, в якій останній просив суд визнати незаконними дії заступника начальника Вознесенського відділу ДВС Параконного П.О. щодо передачі заставного майна банка іншому стягувачу ОСОБА_3 та скасувати постанову заступника начальника Вознесенського відділу ДВС Параконного П.О. від 03 травня 2019 року по виконавчому провадженню № 51237759.

В подальшому, представнику заявника ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року в задоволенні клопотання про прийняття заяви про уточнення вимог по скарзі відмовлено.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року у задоволені скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник АТ «УкрСиббанк» посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка постановлення з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що між Банком та ОСОБА_2 28 лютого 2008 року було укладено кредитний договір на суму 105 000 грн. та в забезпечення якого, того ж дня було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки на належний позичальнику житловий будинок АДРЕСА_1 .

На підставі договору іпотеки, приватним нотаріусом до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені записи про накладення обтяження та заборони відчуження вказаного житлового будинку.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2012 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором - 130 290,67 грн. та судові витрати з кожного по 651,46 грн. (т. 1 а.с.163-164).

11 липня 2012 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївського області на підставі зазначеного рішення суду, виданий виконавчий лист №1407/1140/2012, який було пред`явлено до виконання до Вознесенського відділу ДВС та 05 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження (т.1 а.с.221-222).

У зв`язку із проведенням, 21 жовтня 2013 року, в рамках виконавчого провадження прилюдних торгів іпотечного майна, Банку на погашення боргу ОСОБА_2 частково сплачено 36 488,69 грн. та постановою державного виконавця Вознесенського відділу ДВС від 13 грудня 2013 року було повернуто виконавчий лист (т. 1 а.с.228-234).

13 березня 2014 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 94 453,44 грн. - залишок суми заборгованості (т.1 а.с.173).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2014 року було задоволено частково позов ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних торгів та визнано недійсним: протокол проведення прилюдних торгів від 21 жовтня 2013 року, акт про по реалізацію предмета іпотеки від 28 жовтня 2013 року, а також свідоцтво від 11 грудня 2013 року про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 видане на ім`я ОСОБА_5 .

В подальшому у період з 2015 року до 2016 року до виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованості на користь Банку були приєднанні й інші виконавчі провадження, в тому числі, приєднано виконавче провадження №51237759 з примусового виконання виконавчого листа №473/4604/15-ц, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 17 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 248 846,98 грн. (т. 2 а.с.62).

12 жовтня 2017 року державним виконавцем Вознесенського відділу ДВС проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , а саме житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.174).

19 липня 2018 року сторонам виконавчого провадження було направлено інформацію про вартість описаного та арештованого майна - вказаного вище житлового будинку, згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності, яка становить 424510 грн. (т. 1 а.с.242).

29 грудня 2018 року Вознесенським відділом ДВС було подано заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна належного боржнику ОСОБА_2 (т.2 а.с.51-53).

Відповідно до протоколів проведення електронних торгів щодо продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 05 лютого 2019 року, 05 лютого 2019 року та 18 березня 2019 року торги не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників (т. 2 а.с.49-50).

У зв`язку з чим, 27 березня 2019 року заступником начальника Вознесенського відділу ДВС сторонам виконавчого провадження було надіслано листа з пропозицією на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, вартість якого становить - 297 157 грн. (т.1 а.с.243).

5 квітня 2019 року представник Банку звернувся до Вознесенського відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого листа №1407/1140/2012 від 11 липня 2012 року про стягнення на користь АТ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості з ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а. с. 244).

На підставі вказаної заяви Банку, 14 травня 2019 року заступником начальника Вознесенського відділу ДВС Параконним П.О. виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 94 453,44 грн. виведено із зведеного виконавчого провадження та повернуто виконавчий лист стягувачу, про що були прийняті відповідні постанови (т. 2 а.с.38, 43).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії і рішення державного виконавця щодо прийняття постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 03 травня 2019 року були вчинені відповідно до закону та в межах його повноважень.

Між тим, з такими висновками погодитися не можливо з огляду на наступне.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень статі 51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішується судом.

За правилами частини першої та частини третьої статті 61 Закону України «Про виконавче» (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року) (далі - Закон) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статті 57 цього Закону.

Як на підставу задоволення своїх вимог скарги, представник Банку посилається на те, що державний виконавець в порушення вимог закону достеменно знаючи про те, що належний боржнику ОСОБА_2 будинок перебуває в іпотеці, здійснив передачу його в рахунок погашення боргу іншому стягувачу - ОСОБА_3 .

Однак, як встановлено, 10 квітня 2019 року стягувач ОСОБА_3 звернувся до Вознесенського відділу ДВС із заявою про надання згоди на залишення за собою нереалізованого майна, житлового будинку АДРЕСА_1 , належний боржнику ОСОБА_2 (т. 2 а. с. 48).

У зв`язку з чим, 03 травня 2019 року було складено акт про передачу майна стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 за ціною третіх електронних торгів у розмірі -297 157 грн. (т.2 а.с.30).

На підставі вказаного акта, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області 04 травня 2019 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за реєстровим номер № 464 та того ж дня за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказаний будинок (т. 2 а.с.22).

Отже, встановлене свідчить про те, що на момент розгляду даної скарги ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також, що на теперішній час власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , а відтак вимоги АТ «УкрСсибанк» не можуть бути розглянуті в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, ефективним способом захисту прав АТ «УкрСиббанк» в даному випадку є пред`явлення до суду позову про визнання правочину щодо придбання майна недійсним, із залученням нового власника, який є стягувачем і осіб, які здійснювали продаж як співвідповідачів.

Суд першої інстанції хоча й зазначав про це в ухвалі, однак відмовив у задоволенні скаргивиходячи з того, що дії і рішення державного виконавця щодо прийняття постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 03 травня 2019 року були вчинені відповідно до закону та в межах його повноважень.

За таких обставин, ухвала суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині правового обґрунтування щодо відмови у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги не впливають на остаточні висновки суду та не можуть бути підставою для скасування ухвали і постановлення нової про задоволення скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2019 року змінити в частині правового обґрунтування.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 09 вересня 2019 року.