Ухвала

Іменем України

04 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 494/894/17

провадження № 61-2136ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним.

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 06 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 06 квітня 1997 року ОСОБА_4 отримала сертифікат серії НОМЕР_1 про право на земельну частку (пай) на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області.

Згідно із статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Відповідно до договору дарування від 03 квітня 2000 року № 106 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 зазначену земельну частку (пай).

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування земельної частки (паю) від 03 квітня 2000 року, з підстав статті 230 ЦК України, відмовлено.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року, у задоволенні позову про визнання незаконними дій приватного нотаріуса та скасування договору дарування земельної частки (паю) від 03 квітня 2000 року відмовлено.

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Миколаївському районі Одеської області від 21 грудня 2016 року ОСОБА_5 отримав державний акт серії НОМЕР_2 про право власності на земельний пай на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області масив 3-5 ділянка 2 площею 49,96 га.

Згідно із витягом з реєстру речових прав, земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_5 11 березня 2016 року на підставі державного акта серії НОМЕР_2 про право власності на земельний пай, виданого 03 вересня 2001 року Олексіївською сільською радою Миколаївського району Одеської області, та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого 22 лютого 2016 року відділом Держгеокадастру у Миколаївському районі.

Статтями 202, 204 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує їх існування.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Положення частини четвертої статті 12 і частини першої статті 81 ЦПК України зобов'язують кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, саме позивач повинна була під час розгляду цієї справи обґрунтувати, з наданням відповідних належних доказів, наявність обставин, які з достовірністю б підтверджували вимоги її позову та наявність підстав для визнання договору дарування земельної частки (паю) недійсним.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України і пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином дослідили та дали оцінку поданим сторонами доказам, врахували всі обставини справи і дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки незважаючи на встановлений процесуальним законом обов'язок доказування, позивачка не довела існування того факту, що її було введено в оману відповідачем при укладенні договору дарування земельної частки (паю) та, як наслідок, не обґрунтувала належним чином підставу й предмет своїх позовних вимог, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи відповідно до положень статті 263 ЦПК України.

Крім того, судами встановлено, що дії нотаріуса при укладанні договору дарування земельної частки (паю) не визнавалися судом незаконними; при укладанні спірного договору нотаріусом було встановлено особу, перевірено її дієздатність.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник