Ухвала

12 липня 2019 року

м. Київ

справа № 442/6515/18

провадження № 61-12255ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі еквіваленту 1 000 польських злотих, що на момент її звернення 07 вересня 2018 року за ставкою НБУ становить 6 751,1 грн (1 000 злотих*6.7511 (курс злотих станом на 07 вересня 2018 року за ставкою НБУ)), з моменту її звернення і до закінчення сином навчання або досягнення ним двадцяти трьох років.

Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них у 2000 році народився син, який повністю перебуває на її утриманні і проживає з нею. Вказує, що вона є пенсіонером з 2008 року, тому інших доходів немає. Із важкою хворобою сина у вересні 2017 року позивач перестала займатися підприємницькою діяльністю, та займалась доглядом сина, якій потребував постійного її догляду. За судовим рішенням відповідач сплачував аліменти до досягнення сином повноліття. Оскільки син навчається в Сілезькому університеті у Республіці Польща (м. Катовіце), вважає що мінімальний розмір аліментів, який повинні забезпечувати мати і батько, не може бути меншим ніж 1 826 злотих. Вважає, що відповідач зобов`язаний дотримуватися принципу рівності у вихованні та утриманні дитини, також має можливість сплачувати аліменти, оскільки проживає в Іспанії.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , 2000 року народження, який продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 921 грн щомісячно, починаючи з 07 вересня 2018 року і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.

У решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2018 року залишено без змін.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Просить також поновити строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень, оскільки апеляційним судом надіслано копію оскарженої постанови 27 травня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 40 506,60 грн (6 міс.*6 751,1 грн).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 40 506, 60 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100=192 100 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

На думку заявника касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення, оскільки у судовій практиці по різному застосовуються положення статті 182 СК України для визначення розміру аліментів на утримання повнолітніх дітей та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким передбачено врахування прихованих доходів платника податку при визначенні їх розміру.

Заявником наводяться приклади судової практики Верховного Суду, апеляційних та місцевих судів.

Крім цього, заявник зазначає, що вказана справа має для неї виняткове значення, оскільки відповідач не виконує свої обіцянки щодо піклування про сина.

Наведені заявником обставини, з посиланням на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявником не обґрунтовано, в чому саме виявилася суперечність у застосуванні судами одних і тих самих норм права в оскарженому судовому рішенні та в наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, яке питання права має таке значення для правозастосовчої практики. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскарженими судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржені судові рішення у касаційному порядку оскарженню не підлягають, то підстави для вирішення клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження відсутні.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко