Справа № 648/3799/17
Провадження № 2/648/19/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

за участю секретаря Кравченко В.Ю.,

представника позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Білозерка Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову-Чорнобаївська сільська рада Білозерського району Херсонської області, про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельної ділянкою,-

в с т а н о в и в :

До Білозерського районного суду Херсонської області звернувся ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельної ділянкою. Посилаючись на положення ст. 364 ЦК України, позивачі просили виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі належну їм на праві спільної сумісної власності частку домоволодіння по АДРЕСА_1 (а саме у житловому будинку літ. «А»: приміщення (житлове) № 1-1 площею 11,6 кв.м., приміщення (житлове) № 1-5 площею 14,9 кв.м., прибудова літ. «а», а саме приміщення (санвузол) 1-а площею 6,0 кв.м., приміщення (коридор) І площею 3,8 кв.м., прибудова літ. «а1», а саме: приміщення (топкова) ІІ-а площею 3,2 кв.м., приміщення (коридор) II площею 3,5 кв.м., прибудова літ. «а2», а саме: приміщення (кухня) III площею 28,9 кв.м., приміщення (кухня) IV площею 28,9 кв.м., туалет літ. «Ж», душ літ. «Е», сарай літ. «Б», ворота № 2, хвіртка № 1, водопровід № 5, огорожа № 7) та визначити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 окрему земельну ділянку площею 327,5 кв.м. (що на 101,5 кв.м. менше ідеально приналежної площі, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що їм виділяються за цього варіанту).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що згідно до договору дарування частини домобудівлі від 11.06.2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15.09.2015 року, право на іншу частину вказаного домоволодіння, належить відповідачу ОСОБА_2 . При цьому, у фактичному користуванні позивачів знаходяться: у житловому будинку літ. «А»: приміщення (житлове) № 1-1 площею 11,6 кв.м., приміщення (житлове) № 1-5 площею 14,9 кв.м., прибудова літ. «а», а саме приміщення (санвузол) 1-а площею 6,0 кв.м., приміщення (коридор) І площею 3,8 кв.м., прибудова літ. «а1», а саме: приміщення (топкова) ІІ-а площею 3,2 кв.м., приміщення (коридор) II площею 3,5 кв.м., прибудова літ. «а2», а саме: приміщення (кухня) III площею 28,9 кв.м., приміщення (кухня) IV площею 28,9 кв.м., туалет літ. «Ж», душ літ. «Е», сарай літ. «Б», ворота № 2, хвіртка № 1, водопровід № 5, огорожа № 7. Загальна площа приміщень, що знаходяться у користуванні позивачів складає 100,8 кв.м., з яких житлової 26,5 кв.м., що є достатнім для облаштування житлової квартири нормованою площею.

В той же час, у фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходяться: у житловому будинку літ. «А»: приміщення (житлове) № 1-3 площею 12,2 кв.м., приміщення (житлове) № 1-4 площею 12,0 кв.м., приміщення (кухня) 1-2 площею 4,8 кв.м., приміщення (комора) 1-6 площею 0,5 кв.м., туалет літ. «Г», ворота № 3, водопровід № 6. Загальна площа приміщень, що знаходяться у користуванні ОСОБА_2 складає 30,0 кв.м., з яких житлової 24,2 кв.м., що є достатнім для облаштування житлової квартири нормованою площею.

Крім того, зазначили, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 14.09.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про виділення майна у власність, у зв`язку з обранням невірного способу захисту порушеного права; відхиляючи апеляційну скаргу позивачів суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі від 28.11.2017 року констатував, що останні не позбавлені можливості у майбутньому ставити питання про виділ всієї належної їм частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. При цьому вважали, що суд апеляційної інстанції встановив той факт, що правовстановлюючими документами можуть й не охоплюватися всі складові житлового будинку як об`єкта права власності. Зокрема, до таких документів можуть бути і не віднесені різні прибудови, кухні, веранди тощо, які не є самочинними, які збудовані відповідно до норм, стандартів та рішень органів місцевого самоврядування або які визнанні такими, що не є самочинними законними чи підзаконними нормативними актами, а згідно матеріалів справи та висновку судової будівельно- технічної експертизи поділ зазначеного домоволодіння є можливим за фактичним користуванням майном, що сторонами не заперечується. Вважали що вищевказані висновки суду апеляційної інстанції в іншій цивільній справі є встановленими обставинами, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 26.12.2017 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, позивачам надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 06.02.2018 року відкрито провадження у цивільній справі №648/3799/17 за позовом представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельної ділянкою, та призначено підготовче судове засідання.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов визнає повністю, але у прийнятті рішення посилається на розсуд суду, оскільки згодна з тим, що між нею та позивачами складено фактичний порядок користування приміщеннями в житловому будинку, позивачами були зроблені за свій рахунок, добудови, прибудови без згоди відповідача, у зв`язку з чим збільшилась вартість домоволодіння і спору щодо користування будинком між сторонами не виникало. Крім того, відповідач не погоджується з тим, що ухвалою апеляційного суду встановлені обставини, які не підлягають доказуванню у зазначеній справі з посиланням на матеріали справи і висновок судової будівельно - технічної експертизи, оскільки визначальним для виділу частки або розділу будинку в натурі є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або розділу будинку відповідно до часток співвласників. При цьому кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідач вважала, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась, та оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Крім того, зазначила, що наданий позивачами висновок судової будівельно-технічної експертизи №111/2015 від 20.05.2016 року, проведеної в іншій цивільній справі, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки на вирішення експерта не ставилося питання щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, досліджувалося питання про поділ домоволодіння, вказана експертиза проводилась без урахування обставин справи, а запропонований цією експертизою варіант поділу майна, на якому наполягають позивачі, не відповідає часткам сторін у праві власності ( по 1/2) у домоволодінні і навіть не наближений до розподілу часток, близьких до ідеальних, оскільки за вказаним варіантом, посилаючись на вказану експертизу, позивачі просять виділити у власність будівлі і споруди за фактичним користуванням, а не за розміром часток співвласників, які є рівними, та без зазначення вартості майна, яке відповідає вартості їх частки у праві власності. В той же час, за розрахунками відповідача вартість майна, яке позивачі просять виділити їм на Ѕ частку домоволодіння, складає 387430,50 грн. та вартість майна, яке пропонується виділити відповідачу на її Ѕ частку домоволодіння, складає 46453,5 грн., крім того, пропонують виділити у власність відповідачу приміщення 1-3, яке є самочинно переобладнаним з кухні в житлове площею 12,2 кв.м., до складу спадщини не входить та у свідоцтво про право на спадщину не включено, але враховується позивачами під час підрахунку як загальної площі так і житлової, та посилаючи на визначені будівельні норми, вважають, що по запропонованому позивачами варіанту поділ даного житлового будинку в натурі на окремі ізольовані квартири згідно співвідношення часток співвласників є неможливим, оскільки таким чином відповідачу буде виділена площа, яка є меншою від мінімально допустимих згідно ДБН, та буде порушено право відповідача на мінімально допустиму площу однокімнатної квартири та відсутність приміщення для санвузла, а позивачі не надають згоди на збільшення площі квартири відповідача для збільшення площ та облаштування приміщення санвузла.

Щодо вимоги позивачів визначити порядок користування земельною ділянкою, відповідач зазначив, що позивачі надали суперечливі докази щодо розміру земельної ділянки та фактично розмір земельної ділянки не визначений; позивачами не надано плану земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості) з зазначенням конфігурації земельної ділянки та площ, а також не надано до позовної заяви рішення, яким би підтверджувалось надання земельної ділянки у користування за адресою АДРЕСА_1 , з зазначенням цільового призначення та розміру земельної ділянки. З долученого позивачами в обґрунтування своїх позовних вимог висновку судового експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 20.05.2016 року, вбачається, що площа земельної ділянки встановлена за схематичним планом земельної ділянки з технічного паспорту БТІ, а саме 849 кв.м., який не є документом, яким підтверджується розмір та межі земельної ділянки. За фактичним користуванням встановлена, за допомогою геодезичного обладнання, площа земельної ділянки в розмірі 858 кв.м. При цьому, якщо земельна ділянка надавалась в користування в розмірі 0.07 га., а фактично встановлена площа в розмірі 858 кв.м., надлишки складають 0.0158 га., разом з тим, не зазначено з якої сторони встановлені ці надлишки.

Крім того, відповідач просила стягнути з позивачів понесені неї судові витрати на отримання правової допомоги в сумі 3000 грн., зазначивши, що усі необхідні документи на їх підтвердження з детальним описом робіт будуть надані суду у визначені законом строки.

Під час підготовчого судового засідання сторонам роз`яснювались їх права, в тому числі визначене ст. 49 ЦПК України право позивачів збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви, право відповідача визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, право сторін укласти мирову угоду, а також обов`язок надати суду усі наявні у сторін докази на підтвердження обґрунтованості їх позовних вимог або заперечень, наслідки невчинення певних дій. При цьому, сторони залишились на своїх позиціях.

Крім того, ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 04.04.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову-Чорнобаївську сільську раду Білозерського району Херсонської області, яка є власником спірної земельної ділянки, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та у вирішенні вказаного спору поклався на розсуд суду.

Представник позивачів та позивачі наполягали на задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, вважали що обґрунтованість вказаних вимог підтверджується наданими ними та дослідженими у судовому засіданні доказами, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми, підтвердили існування спору з відповідачем та неможливість його вирішення шляхом компромісу та укладення мирової угоди. Відповідач та її представник підтримали свій відзив на позовну заяву у повному обсязі з викладених у ньому обставин, погодились з тим, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивачами складено фактичний порядок користування приміщеннями в житловому будинку та з цих підстав визнали позовні вимоги. Проте вважали, що позивачі просять виділити їм майно, яке не відповідає їх частці та не зазначивши розмір їх частки, на підставі доказів (висновку судової будівельно-технічної експертизи), які є неналежними та недопустимими, оскільки складений в інший справі та під час цього дослідження не враховувалися обставини, які є предметом судового розгляду в зазначеній справі; при рівному розмірі часток у праві власності, відповідачі просять виділити відповідачу майна лише на 40 тис. грн; загальний розмір земельної ділянки щодо якої позивачі просять визначити порядок користування, не вказаний та не враховано, що мав місце факт самовільного зайняття частини земельної ділянки, але вказана частина ділянки врахована експертом та у подальшому позивачами при визначенні варіантів виділення земельних ділянок у користування сторонам.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву, визнаючи вказані позивачами вимоги та обставини щодо фактичного користування спільним домоволодінням та земельною ділянкою, вказала на порушення норм законодавства та її права як співвласника у випадку задоволення позову судом, суд дійшов переконання, що таке визнання позову суперечить закону , та не приймає визнання позову відповідачем, в зв`язку з чим розглядає справу по суті в межах заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_5 , дослідивши та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 17.04.1986р. по справі № 2-230/86 затверджена мирова угода від 17.04.1986р., відповідно до якої виділили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1/2 частин домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Із свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали шлюб 27.09.1986р., після укладення дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_9 ". Відповідно до договору дарування від 14.05.1990 рок, ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_11 прийняла в дар 1/2 частину жилого будинку, житловою площею 27 м АДРЕСА_2 , який знаходиться за вищевказаною адресою. В договорі не зазначено конкретні приміщення.

Згідно договору дарування частини будівлі від 11.06.2004 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли в дар належну дарителю на підставі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 17.04.1986р, зареєстрованого в інвентарбюро м АДРЕСА_1 в реєстрову книгу № АДРЕСА_3 під номером 1306 1/2 частину домобудівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Домобудівля в цілому складається із житлового будинку літ. "А", житловою площею 38,2 кв.м, загальною площею 65,1 кв.м, при якому є: сарай літ "Б", погрібник літ. "Д", сарай літ. "В", туалет літ "Г", огорожа № 1-4, водопровід № 5, водопровід № 6.

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ХБТІ № 4068477 від 07.07.2004р. вбачається, що на підставі вказаного договору дарування від 11.06.2004р. власниками по 1/4 часток будинку за вказаною адресою на праві приватної спільної часткової власності зареєстровані позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.09.2015р., зареєстрованого в реєстрі за № 1061, спадкоємцем 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за вказаною адресою після смерті ОСОБА_11 є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний житловий будинок літ. "А" стіни камінь бут. обкл. цеглою, загальною площею 66 м2, при ньому є: сарай літ. "Б, В", вхід до підвалу літ. "Д", туалет літ. "Г", огорожа № 1-4, водопровід № 5,6. В даному Свідоцтві вказано, що самочинно побудоване приміщення 1-3 самочинно переобладнано з кухні в житлове площею 12,2 м2 до складу спадщини не входить та у свідоцтво про право на спадщину не включено. Вказане право приватної спільної часткової власності зареєстроване 15.09.2015р. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43829621).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 30.04.2016 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області, після укладення шлюбу громадянка ОСОБА_12 змінила прізвище на " ОСОБА_13 ".

Із технічного паспорта, зареєстрованого за №6159581 та складеного 15.01.2009 року, по інвентаризаційній справі № 23116 вбачається, що власниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з 4 житлових кімнат, загальною площею 66,0 кв м., житловою площею 50,4 кв.м. є: 1/4 житлового будинку ОСОБА_3 , 1/4 житлового будинку ОСОБА_4 , 1/2 житлового будинку ОСОБА_11 . При цьому, домоволодіння має господарські будівлі та споруди: сарай Б; сарай В, вхід до підвалу Д, туалет Г, огорожа 1-4, водопроводи №5, 6, площа земельної ділянки по документах 870 та у фактичному користуванні складає 849 кв. м. відповідно до характеристики будівель і споруд вони побудовані у 1972-1983 роках, сарай Б збудований у 1981 році. Всього під будівлями перебуває 124 кв.м земельної ділянки.

Із технічного паспорта, зареєстрованого за №6159581 та складеного 02.09.2012р., по інвентаризаційній справі № 23116 вбачається, що власниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з 4 житлових кімнат, загальною площею 130,5 кв м., житловою площею 50,7 кв.м. є: 1/4 житлового будинку ОСОБА_3 , 1/ АДРЕСА_4 житлового будинку ОСОБА_4 , 1/2 житлового будинку ОСОБА_11 . При цьому, домоволодіння має господарські будівлі та споруди: сарай Б; туалети Г, Ж; душ Ж,Е; хвіртку №1; ворота №23; водопроводи №5.6, огорожу №7, площа земельної ділянки по документах та у фактичному користуванні складає 849 кв. м. відповідно до характеристики будівель і споруд, житловий будинок А має прибудови а1 та а2, 2007 року побудови, душ Е та туалет Ж, огорожу №7 2007 року побудови. Під будівлями перебуває 153 кв. м. земельної ділянки.

Відповідно до інформаційної довідки №107335078 від 13.12.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66 кв.м., а саме: житловий будинок літ.А., приміщення 1-3 самочинно переобладнане з кухні в житлове площею 12.2 кв. м., сараї Б, В, вхід до підвалу Д, туалет Г, огорожа 1-4, водопровід 5-6 на праві спільної часткової власності належить: Ѕ - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 11.06.2004 року; Ѕ ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.09.2015 року.

З архівного витягу з протоколу засідання правління колгоспу ім. Кірова від 29.01.1986 року за №2 вбачається, що присадибна ділянка розміром 0,07 га переоформлена на ОСОБА_7 .

Відповідно до витягу з рішення № 84 виконавчого комітету від 27.08.2009р. виконавчий комітет надав дозвіл ОСОБА_11 на будівництво та зобов`язав переобладнати кухню у житлову кімнату площею 12,2 м2.

Відповідно до витягу з рішення №145 від 17.06.2016 року VII сесії VII скликання Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0.0859 га.

Таким чином, судом встановлено, що після набуття у власність на праві спільної часткової власності домоволодіння, сторонами здійснювалися прибудови та добудови, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилася з 66,0 кв.м. до 130,5 кв.м., житлова плаща з 50,4 до 05,7 кв. м., а також добудовані господарські будівлі та площа підсобних приміщень збільшилась з 15,6 кв. м. до 79,8 кв. м.

Крім того, в користуванні відповідача ОСОБА_2 знаходяться самочинно збудовані приміщення кухні 1 -3, які не входять до складу спадщини та не можуть бути враховані при визначені частки майна, яке належить ОСОБА_13 у праві спільній частковій власності на домоволодіння.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (яка була чинною на час розгляду судами справи).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ОСОБА_14 власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 04.04.2019 року у цивільній справі №750/4445/17-ц.

З урахуванням вищевикладених обставин суд дійшов переконання, що самочинно збудовані приміщення 1-3 площею 12,2 кв.м., які перебувають у користуванні відповідача ОСОБА_2 не можуть входити до складу частки майна, яке позивачами пропонується виділити відповідачу відповідно до належній їй Ѕ частки у праві власності на домоволодіння, посилаючись на визначений висновком експерта №111/2015 від 20.05.2016 року у цивільній справі 648/2496/15-ц варіант поділу майна, та не можуть враховуватися при вирішенні питання про можливість поділу майна між співвласниками.

Також суд погоджується з позицією відповідача та її представника щодо наданого позивачами в обґрунтування своїх позовних вимог висновку судової будівельно-технічної експертизи №111/2015 від 20.05.2016 року щодо поділу домоволодіння та не приймає вказаний висновок в якості доказу, оскільки він є неналежним доказом, не відповідає заявленим позовним вимогам (та складався в іншій цивільній справі, з іншими позовними вимогами, а предметом експертного дослідження були інші обставини. Так, у вказаному висновку, на якій посилається сторона позивачів, на вирішення експерта питання щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна не ставилося, здійснювалося досліджувалося щодо можливості поділу домоволодіння та запропонований варіант поділу майна, на якому наполягають позивачі, не відповідає часткам сторін у праві власності ( по 1/2) у домоволодінні, визначений варіант поділу домоволодіння та виділення земельної ділянки у користування сторін за фактичним користуванням, а не за розміром часток співвласників, які є рівними, та без зазначення вартості майна, яке відповідає вартості їх частки у праві власності.

Крім того, встановивши що внаслідок добудов та перебудов спірне домоволодіння втратило тотожність з тим, які сторони отримали у власність згідно свідоцтва про право спадщину за заповітом від 15.09.2015 року та договором дарування від11.06.2004 року, розглядаючи справу в межах заявлених позивачами вимог, суд дійшов переконання, що позивачами не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують, що перепланування, добудови та прибудови приміщень здійснені сторонами за згодою інших співвласників, а також що це не порушує прав інших власників, в зв`язку з чим не потребує зміни розмір ідеальних часток у спільній частковій власності, а також, що майно, яке вони пропонують виділити відповідачу ОСОБА_2 відповідає розміру її ідеальної частки у праві спільної часткової власності, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд вважає, що виділення позивачам належної їм на праві спільної сумісної власності частки домоволодіння за запропонованим позивачами варіантом, порушує права відповідача, оскільки з урахуванням вищевказаних обставин та відповідно до п.2.24 розділу II державних будівельних норм В.2.2.-15- 2005, мінімально необхідна площа для однокімнатних квартир становить 30 кв.м., в тому числі: житлової кімнати площею не менше 15 кв.м., але наведений позивачами варіант виділення частики із спільного майна не відповідає вимогам будівельних норм, в зв`язку з тим, що загальна площа та житлова приміщень, яка пропонується виділити у власність ОСОБА_2 є меншою від мінімально допустимих.

Крім того, суд вважає, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась, та оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Разом з тим, звернувшись до суду з позовними вимогами про виділ їм частки домоволодіння, позивачі не вказали розмір цієї частки, вимог щодо зміни розміру ідеальних часток співвласників не заявили, а також не надали доказів на підтвердження технічної можливості здійснення такого виділення майна відповідно до розміру належної їм частки, вартості часток та розміру грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась, при цьому з клопотаннями про проведення експертизи у вказаному провадженні не зверталися, наполягали на врахуванні в якості доказу висновку експерта, наданого в іншій цивільній справі.

З урахуванням вищевказаних обставин, та приймаючи до уваги, що суд не можу вийти за межі позовних вимог, а сторони є вільними у обранні способу та засобів захисту свого порушеного права, суд дійшов переконання що позовні вимоги про виділення позивачам в натурі належної їм на праві спільної сумісної власності частки домоволодіння по АДРЕСА_1 (а саме у житловому будинку літ. «А»: приміщення (житлове) № 1-1 площею 11,6 кв.м., приміщення (житлове) № 1-5 площею 14,9 кв.м., прибудова літ. «а», а саме приміщення (санвузол) 1-а площею 6,0 кв.м., приміщення (коридор) І площею 3,8 кв.м., прибудова літ. «а1», а саме: приміщення (топкова) ІІ-а площею 3,2 кв.м., приміщення (коридор) II площею 3,5 кв.м., прибудова літ. «а2», а саме: приміщення (кухня) III площею 28,9 кв.м., приміщення (кухня) IV площею 28,9 кв.м., туалет літ. «Ж», душ літ. «Е», сарай літ. «Б», ворота № 2, хвіртка № 1, водопровід № 5, огорожа № 7), задоволенню не підлягають.

Також суд вважає, що вимога позивачів про визначення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 окремої земельної ділянки площею 327,5 кв.м, також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від першої позовної вимоги та її задоволення до вирішення питання про виділення майна сторонам в натурі відповідно до розміру їх часток, неможливим та є передчасним.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає на необхідне судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору покласти на позивачів, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а також вважає що правові підстави для стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги в сумі 3000 грн. відсутні, оскільки будь-яких доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат та їх співмірності з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, відповідачем та її представником суду не надано.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 263-265, 272, 277-279 ЦПК України, на підставі ст. ст.ст.356, 364, 367, 373, 377 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-Чорнобаївська сільська рада Білозерського району Херсонської області, про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельної ділянкою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05 липня 2019 року.

Суддя Рибас А.В.