ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 640/6325/18

провадження № 22-ц/818665/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2018 року, ухвалене в складі судді Бородіної М.М., -

у с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 27.10.2015 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (ПАТ «Державний ощадний банк України») було укладено договір на вклад «Довіра», відповідно до умов якого відповідач прийняв від неї кошти у розмірі 11600 грн. та зобов'язався повернути їх у строк до 27.10.2016 року, а також виплатити проценти із розрахунку 21% річних.

Посилаючись на те, договір було продовжено до 27.10.2017 року, але після спливу строку його дії вона отримала лише 11600 грн. вкладу та 656 грн. процентів, ОСОБА_1 просила стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором банківського вкладу у загальному розмірі 20865 грн, яка складається із 11600 грн вкладу, 16233 грн процентів за депозитом та 4632 грн, які було знято з її рахунку невідомими особами.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які свідчать про зняття з банківського рахунку коштів невідомою особою у м. Красноград, в якому позивач ніколи не була.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 27.10.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір № 32931920 на вклад «Довіра», за умовами якого банк прийняв від позивача на вкладний (депозитний) рахунок кошти у сумі 11 600 грн. строком на 12 місяців та зобов'язався виплатити проценти у розмірі 21% річних.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Державний ощадний банк України» належним чином виконало передбачені умовами договору банківського вкладу зобовязання щодо повернення депозиту та виплати процентів, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.ч. 1, 5 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Пунктом 2.7 укладеного 27.10.2015 року між сторонами у справі договору передбачено, що якщо вкладник в день повернення депозиту не зявиться в установи банку для отримання депозиту, то строк розміщення депозиту автоматично продовжується на строк 12 місяців, на умовах та за процентною ставкою, що діятиме в банку по даному виду вкладу на момент продовження в кількості не більше 1 періоду продовжень.

Як убачається із матеріалів справи, 27.10.2017 року ОСОБА_1 отримала вклад у розмірі 11600 грн, що підтверджується відповідною квитанцією та не заперечувалось позивачем.

Згідно з випискою по картковому рахунку № 0200-1488 за депозитним договором від 27.10.2015 року було нараховано проценти на суму вкладу із розрахунку 21% річних у загальному розмірі 4865,33 грн, після утримання військового збору та податку на доходи фізичних осіб сума, яка підлягала виплаті за два роки склала 3907,91 грн.

З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 отримала проценти: 10.12.2015 року 140 грн, 29.10.2016 року 1793 грн, 19.05.2017 року 977 грн, 14.07.2017 року 327 грн, 27.10.2017 року 656 грн, усього 3893 грн.

Крім того, 14,91 грн були утримані банком за перевипуск картки ОСОБА_1

Отже, встановивши вказані вище обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що 19.05.2017 та 14.07.2017 року проценти за вкладом нею не отримувались, оскільки були зняті у відділенні ПАТ «Державний ощадний банк України» № 10020-0121 у м. Красноград, висновків суду не спростовують, оскільки відповідно до Положення про територіально відокремлене безбалансове відділення № 10020-0121 філії - Харківського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» вказане відділення розташоване за адресою: м. Харків, вул. Багратіона, 6.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 379, 381, 384 ЦПК УКраїни, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_3