Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 759/6799/15-ц

провадження № 61-11111св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у складі судді Макаренко В. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у складі суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 15 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 31 березня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 37 335 грн 87 коп., із яких: тіло кредиту - 14 558 грн 79 коп., проценти - 19 012 грн 68 коп., пеня та комісія - 1 748 грн 41 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн, штраф (процентна складова) - 1 765 грн 99 коп., які позивач просив стягнути із боржника.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до листа Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 щодо незаконного зняття 16 червня 2013 року невстановленою особою в банкоматі коштів в сумі 14 500 грн з її кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк», зареєстроване в ЄРДР № 0010103, знаходиться в провадженні слідчого відділу Святошинського районного управління. Позивачем не надано доказів про відкритий картковий рахунок у відповідача НОМЕР_1 та відсутні докази про отримання кредитної картки відповідачем, з якого невстановлена особа зняла кошти, а тому позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги про те, що кредитна картка відповідача була перевипущена на нову, що підтверджується фотографією відповідача з карткою, на якій зазначено її номер та дату видачі, суд відхилив як належний доказ, оскільки з наданої копії фотографії неможливо встановити, що номер картки на фото відповідає номеру кредитної картки НОМЕР_1. За правилами статті 1054 ЦК України у позичальника виникає обов'язок повернути кредит і сплатити проценти за умови надання кредитором позичальнику кредитних коштів. Належних та допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 грошових коштів у кредит та використання нею за допомогою картки НОМЕР_1 цих коштів представником позивача не надано.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що договір про надання банківських послуг складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів. 01 вересня 2010 року відповідач пройшла ідентифікацію та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. 05 червня 2013 року кредитна карта була перевипущена на нову, що підтверджується фото відповідача з карткою. Суди безпідставно відмовили у стягненні заборгованості за кредитом.

27 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 20 листопада 2007 року ОСОБА_1 подано до ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», заяву для отримання кредитного ліміту на платіжну картку, 20 листопада 2007 року відповідачем отримано платіжну картку № НОМЕР_2 з кредитним лімітом у сумі 250 грн.

Разом з тим, борг за тілом кредиту нараховано із 16 червня 2013 року у зв'язку зі зняттям коштів в мережі банкоматів на загальну суму 14 тис. грн +560 грн комісія банку. Кошти знято із платіжної картки НОМЕР_1.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

ОСОБА_1 заперечує обставини отримання нею вказаної кредитної картки НОМЕР_1 та зняття грошових коштів 16 червня 2013 року, у зв'язку з чим звернулася до правоохоронних органів із заявою щодо вчинення кримінального правопорушення відносно неї.

Відповідно до листа Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 щодо незаконного зняття 16 червня 2013 року невстановленою особою в банкоматі коштів в сумі 14 500 грн з кредитної картки, виданої на її ім'я, зареєстроване в ЄРДР № 0010103, знаходиться в провадженні слідчого відділу Святошинського районного управління.

Позивач обґрунтовує свої доводи тим, що відповідач пройшла ідентифікацію та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. 05 червня 2013 року кредитна карта була перевипущена на нову, що підтверджується фото відповідача з карткою.

За змістом пунктів 2.3., 2.4., 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (у редакції, що діяла станом на 05 червня 2013 року - дату видачі картки НОМЕР_1), спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі - договір).

Договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю емітента та клієнта відповідно до законодавства України. Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов'язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов'язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Банк зобов'язаний після виконання взаємних зобов'язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Письмового договору між банком та ОСОБА_1 про встановлення кредитного ліміту у розмірі 15 тис. грн на платіжку картку НОМЕР_1 від 05 червня 2013 року (заяви на видачу кредиту, підписаної відповідачем) матеріали справи не містять.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про недоведеність позивачем обставин перевипуску кредитної платіжної картки із видачею кредитної картки НОМЕР_1.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги банку, апеляційний суд послався на те, що з наданої копії фотографії неможливо встановити, що номер картки на фото відповідає номеру кредитної картки НОМЕР_1.

Оцінивши усі зібрані докази окремо та в сукупності за вимогами процесуального закону, суди дійшли висновку про те, що належних та допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 грошових коштів у кредит та використання нею за допомогою картки НОМЕР_1 цих коштів позивачем не надано.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (стаття 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик