Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 521/19118/14-ц

провадження № 61-14142св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8,

третя особа - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 серпня 2015 року в складі судді Тополевої Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року у складі колегії суддів: Гайворонського С. П., Кононенка Н. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, третя особа - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Перший Малиновський ВДВС), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2008 року між нею та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір № 713-013/ФКВІП-08 на суму 95 000,00 дол. США з кінцевим терміном погашення до 16 вересня 2033 року, строком на 300 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 11,98% річних.

Того ж дня, між нею та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено договір іпотеки № 713-013/ФКВІП-08.

21 березня 2014 року заступником начальника Першого Малиновського ВДВС було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса № 3468, вчиненого 02 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису порушено вимоги статей 42, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», та порушені її права на добровільне виконання вимог ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, нотаріус не перевірив, чи існує спір між сторонами та чи є заборгованість позивача безспірною. Також, виконавчий напис не містить переліку документів, на підставі яких він вчинений, не вказана оціночна вартість квартири. Грошове зобов'язання зазначено в іноземній валюті.

У зв'язку з наведеним позивач просила суд визнати виконавчий напис від 02 грудня 2013 року № 3468, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року, позов задоволено.

Визнано виконавчий напис від 02 грудня 2013 року № 3468, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в дохід держави в рівних частках судовий збір в розмірі 243,60 грн, по 121,80 грн з кожного.

Судові рішення мотивовані тим, що виконавчий напис від 02 грудня 2013 року № 3468, вчинений приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, не відповідає вимогам діючого законодавства, яке регулює діяльність нотаріусів.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що позивач не надала доказів неправильності здійсненого банком розрахунку кредитної заборгованості. Безспірність вимог була перевірена нотаріусом на підставі наданих стягувачем документів. Крім того, досудова вимога була направлена на адресу позивача 04 жовтня 2013 року, що підтверджується реєстром поштового відправлення та поштовою квитанцією, проте остання в добровільному порядку кредитну заборгованість не погасила.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 22 вересня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 713-013/ФКВІП-08, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 95 000,00 дол. США на придбання нерухомості, терміном погашення до 16 вересня 2033 року (а. с. 13-16).

22 вересня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 713-013/ZФКВІП-08, предметом якого є квартира № 67, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 19-20).

Відповідно до акту приймання-передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 28 липня 2010 року, на виконання Договору про передачу активів та Кредитних зобов'язань, 30 червня 2010 року ТОВ «Укрпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором, договором іпотеки, укладеним із ОСОБА_4 від 22 вересня 2008 року (а. с. 101).

02 грудня 2013 року за заявою ПАТ «Дельта Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 вчинено виконавчий напис № 3468, відповідно до якого звернено стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 35).

21 березня 2014 року заступником начальника Першого Малиновського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 02 грудня 2013 року № 3468 (а. с. 36).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Постанова) затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до встановленого переліку документів для одержання виконавчого напису по іпотечним договорам, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно з пунктом 3.1 Глави 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, чинній на час вчинення спірного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було надано належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 02 грудня 2013 року № 3468 (а. с. 86-107).

Як вбачається із наданих нотаріусом документів, при зверненні ПАТ «Дельта Банк» із заявою про вчинення виконавчого напису, стягувачем не було надано довідки фінансової установи про ненадходження платежів.

Зазначені матеріали не містять доказів надсилання ОСОБА_4 досудової вимоги про виконання зобов'язання протягом тридцятиденного строку (пункт 4.2 договору іпотеки), а саме не надано опису вкладення, що підтверджував би надіслання ОСОБА_4 саме зазначеної вимоги.

Крім того, ОСОБА_4 до позовної заяви додано копію її заяви до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про отримання копії виконавчого напису від 02 грудня 2013 року № 3468, згідно з якої вбачається, що про звернення стягнення на належну їй на праві власності квартиру вона дізналася лише, коли отримала рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження (а. с. 26).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахувавши наведені норми матеріального права та обставини, надавши їм оцінку відповідно до вимог статті 212 ЦПК України 2004 року, дійшов обґрунтованого висновку, що виконавчий напис від 02 грудня 2013 року № 3468 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 та Інструкції.

Доводи касаційної скарги, що відповідно до копії досудової вимоги ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_4, яка міститься в матеріалах нотаріальної справи, сума заборгованості за кредитним договором становить 91 347,94 дол. США, а відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11 вересня 2013 року - 109 983,03 дол. США, є обґрунтованими, проте правильність висновків судів не спростовують, оскільки інші подані відповідачем документи свідчать про порушення передбаченого законом порядку виконання виконавчого напису.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик