Справа № 349/2005/18
Провадження № 2/349/45/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2019 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря судового засідання Сірко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_3, звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про виселення його з житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2. Крім відповідача в будинку проживають також: ОСОБА_3, її дочка ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_1, ОСОБА_5 Відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1. Згідно рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12.11.2010 шлюб иіж сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в даному будинку, часто вчиняє скандали, нецензурно виражається в присутності малолітньої дитини, зловживає алкогольними напоями. Позивач та її дочка неодноразово звертались із заявами в поліцію про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Також неодноразово зверталися із скаргами до сільської ради. Проте відповідач продовжує систематично порушувати правила співжиття та своєю поведінкою унеможливлює спільне проживання. Відповідач не бере участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг. Добровільно відповідач відмовляється знятися з реєстрації в даному домоволодінні, хоча має інше житло для проживання, яке належить його батькам. Просила позовні вимоги задовольнити повністю, виселити ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, зняти його з реєстраційного обліку.

У судове засідання позивачка, представник позивачки не прибули, направили на адресу суду писбмове клопотання про слухання справи за їх відсутності. Просили позовні вимоги задовольнити повністю. Не заперечували щодо ухвалення заочного рішення у справі.

За ст.43 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі.

Відповідач у судове засідання не прибув повторно і не повідомив суд про причини своєї неявки у судове засідання, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку, що пітверджується повідомленнями про вручення йому судових повісток про виклик до суду.

Суд, з письмової згоди позивачки по справі, ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка по справі є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Рогатинської районноїдержавної нотаріальної контори 29 квітня 2010 року та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.08.2004, яке видане 16 серпня 2004 року Явченською сільською радою.

ОСОБА_2 зареєстрований за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №386, виданою 28 листопада 2018 року виконавчим комітетом Явченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області.

Шлюб між сторонами по справі розірвано, що підтверджується копією рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2010 року, яке набуло законної сили 23 листопада 2010 року.

Відповідно до копії постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2018 року 05.06.2018 о 21 год. 00 хв. за місцем проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно своєї дочки ОСОБА_3, яке виразилось в погрозах та образах, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до довідок №406 від 21.11.2018 та № 407 від 22.11.2018, виданих виконкомом Явченської сільської ради Рогатинського району Івано - Франківської області до складу сім`ї ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 входять: дочка - ОСОБА_4. 2015 р. н., мати - ОСОБА_1 1971 р. н. (на даний час за кордоном), батько - ОСОБА_2, 1972 р. н., брат - ОСОБА_5, 1984 р.н. ОСОБА_2 1972 року народження зареєстрований на території Явченської сільської ради, розлучений. За час проживання на території Явченської сільської ради зарекомендував себе як людина вихована, ввічлива, добре ставиться до оточуючих. На даний час зловживає алкоголем, не працює, неодноразово дочка викликала поліцію, так як ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство.Участі в громадському житті села не бере.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Відповідно до ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним.

Частиною 4 статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

За ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного спорідення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України.

За ст.157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

З часу розірвання шлюбу між сторонами по справі, а саме з 12 листопада 2010 року ОСОБА_2 втратив статус члена сім'ї ОСОБА_1, яка є власником домоволодіння.

Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (п.1 ст.8) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Судом встановлено, що неприязні стосунки між сторонами по справі, а також те, що відповідач по справі зловживає алкогольними напоями та вчиняє домашнє насильство призвели до розірвання шлюбу в 2010 році. ОСОБА_2 продовжує проживати в будинку ОСОБА_1, не змінив поведінки, продовжує порушувати правила співжиття, що створює неможливі умови для проживання в одному будинку. Дані обставини підтверджуються довідкою, виданою виконавчим комітетом Явченської сільської ради.

У домоволодінні зареєстрована та проживає малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За таких обставин та доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні, суд, враховуючи інтереси власника житла, малолітньої дитини, які зареєстровані та проживають у домоволодінні в АДРЕСА_1, принцип розумності і справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на діючому законодавстві та підлягають до задоволення. ОСОБА_2 слід виселити із житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За ст.140 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,259,263-265, 283-284 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраціїзадовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 Івано-Франківської області без надання іншого житлового приміщення. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704, 80 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня оголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителька АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

Суддя: О.О.Лошак