ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3285/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Расулова А.А., Пасько І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

представник третьої особи - Терещенко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У грудні 2017 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач, разом - сторони) про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 .

Позов обґрунтований такими обставинами. 02.06.2012 сторони уклали шлюб. У липні, коли позивач була на 5 тижні вагітності, їх стосунки погіршились, і позивач переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків. У грудні 2012 р. відповідач завів стосунки з іншою жінкою і планував створити з нею сім`ю, за весь час вагітності він не цікавився станом здоров`я дружини та майбутньої дитини, не допомагав матеріально. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , але відповідач не прийшов до пологового будинку, щоб забрати позивача і дитину, їх забирала мати позивача. Після народження дитини позивач сама купувала їй дитяче харчування, одяг, необхідні речі, відповідач же будь-якої допомоги не надавав. У квітні 2013 р. позивач змушена була подати позов про стягнення витрат, понесених під час вагітності, та аліментів на своє утримання і утримання дитини. 07.06.2013 суд ухвалив рішення, яким стягнув витрати в сумі 4 000 грн. та аліменти на утримання позивача і дитини в розмірі 1/4 частини від його доходу на кожного. Рішенням суду від 19.11.2014 шлюб сторін розірвано. З моменту народження дитини відповідач не виконує жодного з батьківських обов`язків, сплачує аліменти в сумі 1 000 грн., участі у додаткових витратах на дочку не приймає. За весь цей час відповідач бачив дочку лише три рази, при цьому зустрічі тривали не більше 30 хв., оскільки відповідач не проявляв батьківської турботи та поводив себе як стороння людина. За висновком психолога у дочки не сформована емоційна прив`язаність до батька внаслідок його відсутності у її житті, вона нічого про нього не пам`ятає і не має жодних почуттів. У липні 2017 р. відповідач звертався до Служби у справах дітей із заявою про встановлення йому графіку спілкування дитиною, але через те, що за період з квітня по жовтень він бачився з дочкою лише два рази, при цьому один раз на вимогу психолога, комісія відмовила у визначенні участі батька у вихованні дитини та дійшла висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав.

Відповідач позов не визнав пославшись на такі обставини.

Причиною погіршення стосунків сторін, що призвело до припинення шлюбно-сімейних відносин, стала поведінка позивача, яка захопилася готичною субкультурою, а не стосунки відповідача з іншою жінкою. Незважаючи на окреме проживання, відповідач завжди був готовий допомагати матеріально позивачу та дитині, але позивач його телефонні дзвінки ігнорувала, уникала з ним будь-яких розмов. Відповідач дійсно не прийшов до пологового будинку, оскільки не знав про пологи і народження дочки. Після кількох зустрічей відповідача з дочкою позивач безпідставно стала забороняти йому зустрічатись з дитиною. Позивач вживає усіх можливих дій, щоб дитина не знала батька, а тому очевидно, що дитина не буде спілкуватися з батьком, якого вона не знає. Ці обставини не були враховані психологом, а тому його висновок не може бути розцінений судом як належний доказ. У липні 2017 р. відповідач його подав заяву до Служби у справах дітей про його участь у вихованні дитини, оскільки вважав, що держава в особі органу опіки та піклування своїм рішенням змусить матір дитини не перешкоджати його зустрічам з дочкою, оскільки будь-які інші дії, зокрема, сварки, примусове відібрання дитини і тому подібне, можуть травмувати психіку дитини. Жодних викликів, відповідей та будь-якої іншої інформації про розгляд цієї заяви відповідач не отримував, а коли у листопаді він знову звернувся до Служби у справах дітей з відповідною заявою, дізнався про існування розпорядження, яким йому було відмовлено у визначені графіку участі у вихованні дочки. З метою захисту своїх прав та інтересів відповідач подав до Деснянського районного суду м. Києва позов про визначення способів його участі у вихованні дитини, однак провадження у цій справі наразі зупинене до вирішення справи про позбавлення його батьківських прав. Відтак відповідач вживає всіх можливих заходів задля побачень з дитиною. Відповідач розуміє свій батьківський обов`язок, має почуття та любов до своєї дочки і попри те, що його відносини з позивачем не склались, має велике бажання приймати участь у вихованні своєї дитини, спілкуватися з нею, віддавати їй своє батьківське тепло і любов. Відповідач вчасно щомісячно перераховує позивачу кошти на утримання дитини, заборгованості за аліментами не існує. Відтак передбачених законом підстав для позбавлення його батьківських прав немає, а рішення органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав є незаконним і необґрунтованим.

Заперечення проти аргументів відповідача позивач виклала у відповіді на відзив пославшись на такі обставини. Ствердження відповідача про захоплення нею готичною субкультурою не відповідає дійсності і є вигадкою. На третьому місяці вагітності відповідач разом з нею відвідував лікаря і коли дізнався, що буде дівчинка, заявив, що це не його дитина, оскільки у нього повинен бути хлопчик, йому байдуже на них обох, він буде вимагати провести експертизу батьківства, і з того часу вона його не чула і не бачила. Від лікаря відповідач знав про ймовірну дату пологів, однак навіть не зателефонував і не поцікавився станом здоров`я матері та дитини. У квітні 2013 р. відповідач зустрічався з позивачем, коли надавав згоду на реєстрацію дитини за місцем проживання позивача, але навіть нічого не спитав про новонароджену дочку. Під час розгляду в суді справи про стягнення аліментів та витрат, понесених під час вагітності, відповідач стверджував, що регулярно надавав кошти позивачу, але рішенням суду встановлено, що він не утримував позивача під час вагітності. Стосунки з іншим чоловіком позивач почала будувати, коли дитині виповнилося 3,5 роки, і до цього часу відповідач бачився з дочкою з власної ініціативи лише двічі - у 2,4 роки та 2,5 років, більше ініціативи бачитися з дитиною він не проявляв. Втретє відповідач побачив дочку у 4,2 роки у психолога після того як позивач звернулася з позовом про позбавлення його батьківських прав. Відповідач звернувся до суду з позовом про визначення способів його участі у вихованні дитини лише після складення висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав, при цьому незважаючи на те, що дитина його не знає, наполягає на зустрічах з нею без присутності матері. До 27.11.2017 жодних листів-звернень до дошкільного навчального закладу та дитячої поліклініки від відповідача не надходило, а наслав їх відповідач виключно для зібрання доказів по справі. У заяві до Служби у справах дітей відповідач послався на брак часу та наявність «повноцінної сім`ї» і просив встановити йому графік зустрічей з дочкою один раз у вихідний день та, можливо, на протязі тижня у вільний від роботи час при цьому проігнорував висновок психолога про те, що цього замало для встановлення нормального контакту з дитиною. Відтак комісія з питань захисту прав дитини дійшла обґрунтованого висновку про те, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від належного виховання та навчання дочки, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться життям дочки в повному обсязі. Викладене свідчить про те, що у відповідача відсутні батьківські почуття до дочки.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали пославшись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково позивач пояснила, що наразі є чоловік, який протягом двох років виконує функції батька, між ним та дитиною встановився емоційний зв`язок і дитина вважає його своїм батьком. Позивач вважала недоцільним надавати відповідачу можливість спілкуватися з дитиною вказуючи, що вже занадто пізно це робити.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з вищенаведених підстав. Свою позицію аргументували тим, що позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам дитини і завдасть їй психологічної травми.

За міркуванням представника відповідача позов є передчасним і необґрунтованим, оскільки помилки були як з боку батька, так і з боку матері, але Службою у справах дітей ніяких превентивних заходів впливу на відповідача не вживалося.

Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надав до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 (а.с. 50-53).

В судовому засіданні представник третьої особи висновок підтримав та пояснив, що у 2014 р. відповідач подавав заяву про встановлення графіку спілкування з дитиною, але оскільки мати дитини за викликом не з`явилася, йому було рекомендовано звернутися до суду. На той момент, коли відповідач вдруге звернувся з аналогічною заявою, вже була справа про позбавлення його батьківських прав, а тому Служба дійшла висновку про недоцільність встановлення графіку його зустрічей з дитиною.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

?09.01.2018 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 28-29).

?11.06.2018 позивачем подано заяву про виклик свідків (а.с. 45-46).

?02.07.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 54-59).

?30.07.2018 представником відповідача подано заяву про виклик свідків (а.с. 77).

?30.07.2018 протокольними ухвалами задоволено клопотання сторін про виклик свідків та закрите підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті (а.с. 78-81).

?13.08.2018 позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 84-89).

?03.09.2018 представником відповідача подано заперечення (а.с. 122-123).

?17.10.2018 оголошено перерву в судовому засіданні (а.с. 132-134).

?21.01.2019 оголошено перерву в судовому засіданні (а.с. 151-152).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

02.06.2012 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб (а.с. 7).

З пояснень сторін вбачається, що з липня 2012 р. шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинилися і вони стали проживати роздільно: відповідач залишився мешкати у своїй квартирі, а позивач переїхала на постійне проживання до своїх батьків.

Позивач не посилається на те, що її переїзд був наслідком неправомірних дій відповідача, і таких доказів суду не надано, а оцінку поясненням сторін щодо причин припинення шлюбно-сімейних відносин між ними суд не надає, оскільки вказана обставина не відноситься до предмету доказування у даній справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дочка ОСОБА_5 (а.с. 8).

Відповідач визнав, що знав про вагітність позивача, алеоскільки будь-які стосунки і спілкування між ними були припинені ще до народження дитини, йому не було відомо про пологи, позивача з дитиною з пологового будинку він не забирав, і шлюбно-сімейні відносини вони не поновлювали.

07.06.2013 Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених під час вагітності, та аліментів на утримання дитини і матері до досягнення дитиною трьох років (а.с. 5).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.11.2014 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6).

З моменту народження дитина проживає з матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної власності відповідачу та її матері (а.с. 10).

Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач одружився вдруге та проживає з дружиною та двома малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що з моменту народження дитини відповідач відвідував дочку рідко та нестабільно і жодної участі у її вихованні він не приймав і не приймає, а всю необхідну турботу і піклування Аделіні надає позивач, в цьому їй допомагають її батьки та співмешканець.

Дана обставина в цілому не заперечується відповідачем і підтверджується даними, які містяться у довідці дошкільного навчального закладу № 744, який відвідує дочка сторін (а.с. 11) та у висновку психологічного обстеження дитини, за результатами якого встановлено, що у дитини високий рівень прихильності до мами, емоційна прихильність до баби, діда і співмешканця матері, а емоційна прив`язаність до батька відсутня, вона нічого про нього не пам`ятає і не має до нього почуттів (а.с. 18-19).

Допитані на прохання позивача її мати ОСОБА_9 та співмешканець ОСОБА_10 , з яким позивач проживає протягом останніх двох років, підтвердили, що дитиною займається лише мати, а батько свої батьківські обов`язки не виконує, дочку бачив лише кілька разів, а вона, в свою чергу, не підтримує з батьком жодних зв`язків і взагалі його не згадує.

На прохання відповідача була допитана його сестра ОСОБА_11 , яка пояснила в суді, що після того як внаслідок серйозного скандалу позивач пішла від чоловіка, і впродовж усієї вагітності брат неодноразово їй телефонував, пропонував гроші, проте вона його дзвінки ігнорувала. Дізнавшись про народження дитини від спільних знайомих, брат придбав подарунки, зібрав значну суму грошей, після чого вона зустрілась з позивачем і переконувала її взяти гроші і подарунки та просила дати їх родині можливість допомагати матеріально і бачити дитину. Тоді позивач взяла подарунки, але від грошей категорично відмовилась. Була ще одна спроба передати позивачу гроші, але вона знову відмовилась. Свідок стверджувала, що її брат постійно хотів бачитись з дитиною, але відповідач йому у цьому перешкоджала, на підтвердження чого брат показував їй переписку з позивачем по Скайпу.

Отже за результатами оцінки наданих сторонами доказів і їх особистих пояснень в судовому засіданні суд дійшов висновку, що відсутність спілкування батька з дочкою і неприйняття ним участі її вихованні викликано кількома причинами, основною з яких є неприязні відносини, які склалися між сторонами на ґрунті взаємних образ і звинувачень.

Фактів вчинення позивачем перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною судом не встановлено, водночас і доказів, які б свідчили про те, що позивач будь-яким чином сприяла спілкуванню батька з дочкою, суду не надано.

ІV. Норми права та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 164 Сімейного Кодексу України визначає підстави, при існуванні яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Однією з таких підстав є відмова батьків забрати дитину з пологового будинку без поважної причини та ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У позовній заяві міститься посилання на те, що відповідач не забрав позивача з дитиною з пологового будинку, проте з огляду на стосунки сторін та встановлені обставини народження дитини суд не вбачає підстав для визнання вказаної обставини такою, що може бути покладена в обґрунтування рішення про позбавлення відповідача батьківських прав.

Виходячи зі змісту статті 164 Сімейного Кодексу України в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

12.10.2017 Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 пославшись на те, що відповідач не зробив жодних конкретних кроків щодо участі у житті та вихованні дитини і своєю поведінкою довів, що насправді не зацікавлений долею дитини. Комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від належного виховання та навчання дочки, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться життям дочки в повному обсязі.

Однак суд вважає вказаний висновок недостатньо обґрунтованим, оскільки переконливих даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, і давали б підстави застосувати до нього такий крайній захід впливу як позбавлення батьківських прав, судом не отримано.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач самоусунувся від участі у житті дитини і її вихованні, проте низка обставин, а саме те, що він двічі звертався до органу опіки та піклування із заявами про визначення способів його участі у вихованні дитини, приймає участь в матеріальному утриманні дитини і активно заперечує проти позову, дає підстави вважати, що дитина йому не байдужа, а відтак він заслуговує шансу виправити допущені помилки.

Достатніх даних, які б давали підстави поставити під сумнів щирість намірів відповідача брати участь у вихованні дитини, судом не встановлено.

Слід також зазначити, що висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав був ухвалений ще до звернення позивача з позовом до суду, що суперечить змісту статті 19 Сімейного Кодексу України.

Однак визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є те, що основним завданням суду у даній справі є не покарання батька за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а захист інтересів дитини.

Так, відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувати вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 цього Кодексу передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.

Стаття 18 Декларації проголошує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень (зокрема у справах «Хокканен проти Фінляндії», «Фуска проти Румунії») наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З огляду на встановлені обставини та відсутність будь-яких негативних чи компрометуючих даних про особу відповідача, суд дійшов до переконання, що позбавлення відповідача батьківських прав на даний час не відповідає інтересам малолітньої дочки сторін, усвідомлення якою негативної інформації про батька може в майбутньому стати фактором, що травмує її психіку, і негативно вплинути на розвиток її як особистості.

Зважаючи на вищенаведене, суд відмовляє у позові у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: