Справа №333/4343/19
Провадження №2/333/2083/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у ск ладі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про визнання квартири особистою власністю,-

ВСТАНОВИВ:

30.07.2019 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою власністю.

Позов обґрунтовано тим, що 27.07.2002 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В період шлюбу, за кошти своїх батьків ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу зазначеної квартири було укладено 20.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І.

20.04.2016 року на ОСОБА_1 було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 54,55 кв.м., житловою площею - 31,2 кв.м., вартістю 150 000 грн.

Відповідач, на час укладення договору купівлі-продажу квартини, не заперечував, що ця квартира є власністю позивача.

Оскільки сторони проживали в шлюбі, то до часу розірвання шлюбу необхідності у визнанні квартири особистою власністю не було. На теперішній час відповідач мешкає у квартирі разом із сином - ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право особистої власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відзиву на позов від відповідача, чи будь-яких інших заяв по суті спору, до суду не надходило.

У підготовчому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити. Додатково суду пояснила, що квартиру придбала за кошти батьків, чоловік про це знав і ніколи не претендував на зазначене житло. На даний час ОСОБА_2 мешкає разом з їх спільним сином у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав, підтвердив той факт, що гроші на купівлю житла давали батьки ОСОБА_1 Він не заперечує проти визнання за нею права особистої власності. Наразі, за домовленістю з позивачем, мешкає в цій квартирі і розуміє, що у майбутньому повинен бути з неї виїхати.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 27 липня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 року, що набрало законної сили 03.04.2018 року (а.с. 7).

20.04.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , покупцем є ОСОБА_1 , зареєстровано в реєстрі № 3042 (а.с. 8-9).

За ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,55 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10).

Таким чином, квартиру АДРЕСА_2 було придбано за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка визначено у статті 57 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на останнього.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналізуючи надані суду письмові докази, а також пояснення сторін у справі, у їх сукупності, суд робить висновок про те, що вони дають підстави для відступу від презумпції спільності майна подружжя.

Оскільки судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторін, позивач ОСОБА_1 за кошти своїх батьків придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , і даний факт підтвердив ОСОБА_2 , то є підстави для визнання такої квартири особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, за позивачем необхідно визнати право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи судом перевірено за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що станом на 05.09.2019 року вказана квартира не перебуває під забороною відчуження і на неї не накладено жодних обтяжень, а відтак визнання за позивачем права власності на вказану квартиру не порушить будь-чиїх прав.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 82, 89, 259, 264-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 57, 59 Сімейного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про визнання квартири особистою власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 право особистої власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.09.2019 року.

Суддя: Р.С. Холод