Єдиний унікальний номер 741/68/19
Провадження № 2/741/339/19
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

м. Носівка 18 лютого 2019 року

Суддя Носівського районного суду Чернігівської області Киреєв О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

13 лютого 2019 року зазначена справа повернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з Верховного Суду.

У позовній заяві зазначено, що відповідач є громадянином ОСОБА_3 Білорусь, зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 2 ст. 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі Конвенція) встановлено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя.

Відповідно до п. 2 ст. 28 Конвенції якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до ч. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

У позовній заяві не зазначено обставин, які б давали суду підстави для прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі із застосуванням положень ч. 2 ст. 28 ЦПК України, тобто за місцем проживання позивача, та не підтверджено їх відповідними доказами, у той час, як ці обставини мають важливе значення для встановлення територіальної підсудності справи.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Таким чином, позивачу необхідно надати суду докази підсудності справи саме Носівському районному суду Чернігівської області.

Статтею 187 ЦПК України встановлено, що суд відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

У позовній заяві не зазначено точну адресу (вулицю, номер будинку, квартири тощо) місця проживання відповідача.

Точне визначення місця проживання та реєстрації відповідача є вимогами ЦПК України щодо направлення судового виклику, повідомлення про судовий розгляд та звернення з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених цивільним процесуальним законодавством.

За таких обставин позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 28, 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ст.ст. 175, 177, 185, 187, 259-261, 497 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху, про що повідомити позивача.

Зобовязати позивача протягом десятиденного строку з дня отримання цієї ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки.

Розяснити позивачу, що якщо у зазначений строк він не усуне недоліки позовної заяви, то заява буде вважатись неподаною і буде повернута без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Киреєв