Провадження № 2/522/4305/19
Справа № 522/7639/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді: Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду 03.05.2018 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому позивачка просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в розмірі 6 607,90 грн. та компенсацію за моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приморським районним судом м. Одеси було розглянуто кримінальну справу відносно ОСОБА_2, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.125 КК України. Відповідно до матеріалів зазначеної справи, ОСОБА_2 28.10.2013 року в комунальній квартирі АДРЕСА_1 умисно нанесла позивачці легкі тілесні ушкодження, а саме, діючи навмисно, ОСОБА_2 кинула чавунний казан у праве передпліччя позивачки. ОСОБА_2 намагалася зупинити ОСОБА_2, але остання на зауваження не відреагувала, а навпаки, нанесла декілька ударів ногами по її ногах, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №303 від 11.02.2014 року, згідно якого позивачці нанесено легкі тілесні ушкодження. Посилалась на те, що 07.09.2014 року відповідачка знову нанесла позивачці тілесні ушкодження шляхом завдання численних ударів руками та ногами по різних частинах тіла, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №1955 від 17.08.2015 року, згідно якого позивачці нанесені легкі тілесні ушкодження. Посилалась на те, що унаслідок завданих тілесних ушкоджень, вона вимушена була проходити відповідне лікування, погіршилось її здоровя. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що своїми діями відповідачка спричинила їй моральну шкоду, яка полягала у тому, що упродовж лікування вона почувала себе незручно, дискомфортно, повинна була пристосовуватись до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність із боку близьких, із приводу чого почувалась як джерело клопоту та обмежень для родичів); перенесла значну фізичну біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги та страху за своє здоровя. Згідно касових чеків матеріальну шкоду позивачка визначила на суму 6 607,90 грн., завдані моральні страждання позивачка оцінила в розмірі 100 000 грн.. У звязку з зазначеними обставинами позивача змушена була звернутися до суду з дійсним позовом.

До суду 15.05.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачки, з якої вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована з 02.02.1990 року за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 17.05.2018 року позов було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

01.06.2018 року ОСОБА_1 надано позовну заяву в новій редакції, в якій були викладені аналогічні обставини та підставі позову.

Ухвалою суду від 08.06.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку з призначенням підготовчого судового засіданні на 27.09.2018 року.

09.07.2018 року відповідачкою надано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, вважає позовні вимоги неаргументованими, оскільки не вбачає своєї провини у погіршенні стану здоровя позивачки (а.с.71-72).

27.09.2018р. розгляд справи був відкладений на 19.11.2018р. у звязку з перебуванням судді у відпустці.

У підготовчому засіданні 19.11.2018 року були присутні сторони, позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка ОСОБА_2, позовні вимоги не визнала, у задоволені позову просила відмовити, також зазначила, що позивачкою їй були нанесені тілесні ушкодження.

Ухвалою суду від 19.11.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 07.02.2019 року.

30.01.2019 року позивачкою ОСОБА_2 через канцелярію суду надані додаткові пояснення до відзиву, в яких остання просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі. Додатково зазначила, що позивачка саме створює конфліктні ситуації, з цього приводу вона, ОСОБА_2, неодноразово зверталась до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 01.11.2011 року та 03.11.2011 року, на що даним органом було прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України. Із позивачкою було проведено бесіду профілактичного характеру. Також відповідачка зверталась до рай адміністрації з питань вчинення хуліганських дій громадянкою ОСОБА_1 та упровадженим органом проводилась відповідна бесіда з позивачкою по нормах спільного проживання в комунальній квартирі. Посилалась на те, що прояви психічного розладу, вказані у епікризі, доданому позивачкою, спостерігалися ще раніше до згаданого у позові конфлікті.

У судовому засіданні 07.02.2019 року позивачка зазначила, що 07.09.2014 року біля 10.00 год. вона зайшла на кухню, все було завалено, під столом сміття, у звязку з чим вона до відповідачки та попросила її відійти від її столу, але остання замість того, щоб відійти від столу, почала її бити та кричати, все це бачили сусіди. Після цього вона почала погано себе почувати, звернулася до поліції, проходила експертизи за направленням слідчого, та у поліклініку за допомогою, так як в неї боліла голова, амбулаторне лікування їй не допомагало, у звязку з чим 21 день лежала на стаціонарі, потім поїхала в Трускавець за рекомендацією лікаря в 2016 році., в 2017 році також лежала у лікарні. ОСОБА_1 пояснила, що боліє по сьогоднішній день, але до цього інциденту була здоровою людиною, у звязку з чим просила стягнути з відповідачки матеріальну та моральну шкоду. Далі позивачка зазначила, що цими фактами було заведено дві кримінальних справи, але у 2017 році їх було закрито, у звязку з відсутністю порушень. Крім того відповідачка стверджує, що здійснила неумисно, а випадково. На відповідачку складали адміністративні протоколи за ч.ч.1, 2 ст.188 КУпАП, але закрито були закрити за строками. Позивачка також пояснила, що з 2014 року по теперішній час проходила лікування, у звязку з чим несла затрати. Крім того, у 2017 році ОСОБА_2 зламала їй замок.

На питання адвоката, ОСОБА_1 пояснила, що до 28.10.2013 року та до 07.09.2014 року у неї не було проблем зі здоровям та до лікарів вона не зверталася, вона працювала, але була змушена звільнитися за станом здоровя, зараз не має постійного заробітку. Зазначила, що проблеми зі здоровям є наслідком того, як відповідачка її побила. Кримінальні справи розглядалися тривалий час, судом допитувалися експерти та свідки, але справи були закрито.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат ОСОБА_3 пояснення ОСОБА_1 підтримав, вважає, що відносно неї були вчинені протиправні дії що і привели до погіршенню її здоровя і вона змушена лікуватися. Позивачка ОСОБА_1 та її представник, просили суд позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що у кінці 2009 року вона вселилася до квартири та позивачка постійно створювала конфліктні ситуації, ображала її, у звязку з чим вона змушена була їй відповідати. 28.10.2013 року та 07.09.2014 року вона захищалася, так як ОСОБА_1 у неї все кидала, а у 2014 році їй були нанесені тілесні пошкодження, але проти неї було відкрито кримінальну справу, але всі дії описані позивачкою, вона сама і створила. Вважає позивачку хворою людиною.

На питання головуючого, ОСОБА_2 зазначила, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2018 року кримінальне провадження відносно неї у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.125 КК України закрито.

Також відповідачка пояснила, що змушена була захищатися, так як ОСОБА_2 била її ногами, конфліктні ситуації позивачка створює з 2010 року, постійно її ображає.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що у рамках кримінальної справи ОСОБА_1 було заявлено цивільний позов, але був залишено без розгляду. Всі експертизи були в матеріалах кримінального провадження, був обвинувальний акт відносно ОСОБА_2. Ухвалу суду від 22.02.2018 року позивачка ОСОБА_1 не оскаржувала. Також зазначила, що між сторонами тривалий побутовий конфлікт, але підозру позивачці не предявлено та обвинувальні акти до суду не направлялися.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що невинна у стані здоровя ОСОБА_1, ніякої шкоди їй не завдавала, просила у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_2, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 125 КК України (справа №522/4244/17).

Згідно обвинувального акту ОСОБА_2 обвинувачується у том, що 29.10.2013 приблизно о 21:30 год. перебувала за місцем свого проживання в квартирі №19 за адресою: м. Одеса, вул. М. Говорова, буд. 19, де також у відокремленій кімнаті вказаної квартири перебувала її сусідка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. У вказаний час, коли сторони перебували у приміщенні спільної кухні, між ними виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої, у ОСОБА_2 виник злочинний намір, спрямований на нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Діючи навмисно з вказаною метою, ОСОБА_2, перебуваючи у вказаному приміщенні спільної кухні, схопила чавунний казан, та кинула його в бік ОСОБА_1. Коли чавунний казан потрапив ОСОБА_1 в праве передпліччя, вона підійшла до ОСОБА_2 та зробила їй зауваження, на яке остання не відреагувала, а замість цього нанесла ОСОБА_1 декілька ударів ногами по ногам потерпілої.

Також, 07.09.2014 року приблизно о 10 год. ОСОБА_2 перебувала за місцем свого проживання в квартирі №19 за адресою: м. Одеса, вул. М. Говорова, буд. 19, де також у відокремленій кімнаті вказаної квартири перебувала її сусідка ОСОБА_1, між якими тривалий час відбулись конфлікти на побутовому ґрунті.

У вказаний час, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у приміщенні спільної кухні, між ними виникла чергова сварка на побутовому ґрунті і з мотивів, що тривалий час їх конфлікти не мали вирішення, у ОСОБА_2 виник злочинний намір, спрямований на нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень шляхом завдання їй численних ударів руками і ногами по різних частинах тіла. Діючи навмисно з вказаною метою, ОСОБА_2, перебуваючи у вказаному приміщенні спільної кухні, наблизилась до ОСОБА_1 та навмисно коліном правої ноги нанесла їй удар в живіт від якого ОСОБА_1 нахилилась до підлоги, а ОСОБА_2 у цей момент схопила її двома руками за волосся, та повалила останню на підлогу на спину. Зазначено, що ОСОБА_2 почала ногами наносити їй удари по різних частинах тіла, при цьому, тримаючи ОСОБА_1 за волосся, ОСОБА_2 штовхальними рухами декілька разів вдарила голову ОСОБА_1 о підлогу кухні.

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачувалась у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч.2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2018 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2, у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.125 КК України закрито. ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.125 КК України, у звязку із закінчення строків давності. (а.с.7-9). Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було залишено без розгляду.

Вищевказана ухвала суду від 22.02.2018 року оскаржена сторонами не була та набрала законної сили.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За викладених обставин ОСОБА_1 звернулась до суду про відшкодування їй завданої моральної та матеріальної шкоди.

У позовній заяві та в судовому засіданні ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 6 607,90 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. посилаючись на той факт, що ОСОБА_2 умисно затіяла сварку 28.10.2013 року та 07.09.2014 року, в результаті чого ОСОБА_1 було нанесено тілесні ушкодження, та у звязку з чим остання проходила амбулаторне та стаціонарне лікування.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.

Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов'язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов'язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Для настання відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

Таким чином, суд вважає недоведеним причинний зв'язок між пошкодженням телефону та діями відповідача, так як жодної з перелічених підстав у даному випадку немає, а від так в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовити в повному обсязі.

Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на викладені положення, суд вбачає, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення).

Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.

Згідно ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 303 від 11.02.2014 року, посилання на який є в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2018 року, у ОСОБА_1, виявлені наступні тілесні ушкодження: синці лівого передпліччя, правої голені. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодження не відобразились, якими могли бути ноги (у взутті) та інші предмети.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 1955 від 17.08.2015 року, у ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, два синці лівого плеча, три синця правого плеча, синець і садно лівого передпліччя, по одному синці тулуба, лівого стегна, два синці правого стегна. Виявлені пошкодження утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких в пошкоджень не відобразилися. Не виключено, що такими предметами могли бути руки і інші предмети. Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку не була небезпечною для життя, викликає розлад здоров'я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день).

Однак, зазначені судові експертизи, проведені у рамках іншої (кримінальної) справи.

До суду надано лише копію виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №6199/1622 ОСОБА_1, щодо перебування позивачки на лікуванні у медичному закладі «Центр реконструктивної та відновної медицина» (Університетська клініка» з 17.12.2014 року по 05.01.2015 року. Діагноз: дисцикулярна енцефалопатія, із проявленим цефалгічного і вестибуло-атактична синдромом. Органічний судинний емоціонально-лабільний розлад на фоні побутового конфлікту. Також виписний епікриз про перебування позивачки на лікуванні з 13.09.2017 року по 18.09.2017 року, з яких вбачається, що порушення здоровя позивачки відбулося після стресу та на фоні побутового конфлікту.

Але, будь-яких належних доказів, що ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні внаслідок подій, які сталися між сторонами по справі 28.10.2013 року та 07.09.2014 року, позивачкою суду не надано.

За наданими епікризами позивачці було рекомендовані ліки, які не збігаються із тими, які зазначені у чеках, які надані позивачем у підтвердження завданої матеріальної шкоди.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та вказано представником відповідача, матеріали справи не містять історії хвороби позивача, адресних показань лікарів щодо необхідності купівлі саме вказаних у чеках ліків та проходження медичних процедур, які необхідні були б для лікування позивача після отриманих тілесних ушкоджень 29.10.2013 року та 07.09.2014 року.

Тобто з матеріалів справи не вбачається причинний звязок між незаконними діями відповідачки та понесеними матеріальними затратами позивача відповідно до наданих суду квитанцій.

Клопотань про витребування додаткових доказів від позивача своєчасно не надходило, інших заяв та клопотань не надано.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди саме у розмірі 6607, 90 грн. у звязку з недоведеністю.

Щодо відшкодування завданих моральних страждань у розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне.

Позивачка не надала жодних належних підтверджень того, що саме дії ОСОБА_2 причинили їй душевні та моральні страждання, погіршили її здоровя та самопочуття. В матеріалах справи такі доводи позивача належного підтвердження також не знайшли, з огляду на що суд вважає їх неспроможними.

Крім того, вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень) не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Отже, під час судового розгляду справи не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та винними діяннями відповідачки.

Як вбачається, між сторонами існує конфлікт, проте хто саме ініціатором його виступає суду не доведено.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено наданими ОСОБА_2 письмовими доказами, відповідачка 01.11.2011 року та 03.11.2011 року зверталася з заявами до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області щодо вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, але з відповіді Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області вбачається, що зазначеним органом прийнято рішення про відмову в порушенні проти ОСОБА_1 кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України, крім того, з ОСОБА_1 проведено бесіду профілактичного характеру.

Також, ОСОБА_2 зверталася до Приморської районної адміністрації ОМР з питання вчинення хуліганських дій ОСОБА_1, з відповіді Приморської районної адміністрації ОМР від 21.02.2011 року вбачається, що з ОСОБА_1 проведено бесіду та запропоновано з зазначеними питаннями звертатися до органів міліції.

Враховуючи, що судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, з огляду на вищевикладене, суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди з їх безпідставності та необґрунтованості.

Керуючись ст.. 15, 16, 22, 23, 1166-1167 ЦК України, ст.ст..1, 2, 5, 11, 43, 49, 76-80, 81, 89, 95, 131, 141, 210, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 б, кв. 19) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_3) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 б, кв. 19) на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду викладено 19.02.2019 року.

Суддя Л.В. Домусчі