ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3570/19 Справа № 207/2499/18 Суддя у 1-й інстанції - Тюлюнова В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційний нарахувань та трьох процентів річних на суму заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій посилалась на те, що 13.01.2012 року уклала з відповідачем договір купівлі-продажу магазину на суму 302 000 грн. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 повинна була здійснювати платежі за наступним графіком і у такому розмірі: до 01 січня 2013 року - сто тисяч гривень 00 коп., до 01 січня 2014 року - сто тисяч гривень 00 коп., до 01 січня 2015 року - сто дві тисячі гривень 00 коп. В порушення умов договору ОСОБА_2 до 01 січня 2013 року сплатила 67 932 грн. У строк до 01.01.2014 ОСОБА_2 сплатила 95 917 грн. У строк до 01.01.2015 замість 102 000 грн. ОСОБА_2 сплатила лише 34 356 грн. Із врахуванням заборгованості на 2012 - 2013 роки загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 13.01.2012 складала 103 796 грн. Спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо стягнення суми заборгованості з урахуванням процентів, індексу інфляції та 3 % річних заборгованості розглядався Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська та апеляційним судом Дніпропетровської області. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 13.01.2012 залишено без задоволення у зв`язку зі сплатою ОСОБА_2 16.06.2017 заборгованості у розмірі 103 796 грн. Також, відповідно до вказаного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська та постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 з ОСОБА_2 було стягнуто інфляційні втрати на суму боргу у розмірі 78 209 грн. та 3% річних у розмірі 8 260 грн., які були обраховані за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2016 року. Враховуючи, що повна фактична виплата основного боргу була здійснена ОСОБА_2 16 червня 2017 року, ОСОБА_1 вважає, що має право на сплату інфляційних втрат та трьох процентів річних з простроченої суми заборгованості за період з 01.01.2017 року по 16.06.2017 року у розмірі 15 778 грн, у зв`язку з чим, 03 квітня 2018 року нею було направлено відповідачу листа з розрахунком заборгованості за період з 01.01.2017 р. по 16.06.2017 р. та проханням сплатити її в добровільному порядку. Враховуючи, що ОСОБА_2 відмовилася сплатити зазначену суму в добровільному порядку, ОСОБА_1 просила стягнути інфляційні втрати та 3% річних на суму заборгованості у розмірі 15778 грн., а також судовий збір у розмірі 704,80 гривень (а.с.2-8).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 грудня 2018 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , інфляційні нарахування та 3% річних на суму заборгованості за договором купівлі-продажу від 13.01.2012 року у розмірі 15 778 (п`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень, які складаються із: інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 14 377 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят сім) гривень за період з 01.01.2017 по 16.06.2017р.; трьох процентів річних з простроченої суми боргу за період з 01.01.2017 по 16.06.2017 у розмірі 1 401 (одна тисяча чотириста одна ) гривня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.67-72).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на грубе порушення судом 1-ї інстанції норм процесуального та матеріального права просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с.75-82).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати в частині стягнення інфляційних втрат, ухваливши в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Так, судом 1 інстанції встановлено, що 13 січня 2012 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу магазину (вбудоване приміщення №01), загальною площею 133,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Цей Договір було посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської нотаріальної контори Бурдік С.С. та зареєстровано в реєстрі за №1-100. Відповідно до пунктів 2.1. та 2.2. Договору продаж вчинено за суму триста дві тисячі гривень 00 коп. Сторони домовились, ОСОБА_2 для сплати ціни будинку здійснює платежі за наступним графіком у такому розмірі: до 01.01.2013 року - сто тисяч гривень 00 коп., до 01.01.2014 року - сто тисяч гривень 00 коп., до 01.01.2015 року - сто дві тисячі гривень 00 коп. Розрахунок мав бути здійснений в приміщенні Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою Продавця, що є невід`ємною частиною цього договору, справжність підпису на який засвідчується нотаріально. У строк до 01.01.2013 року ОСОБА_2 на виконання умов договору купівлі-продажу було сплачено не 100 000 грн., як це передбачено п.п.2.1, 2.2 Договору купівлі-продажу магазину, а 67 932 грн. Заборгованість на 01.01.2013 року складала 32 068 грн. В строк до 01.01.2014 року ОСОБА_2 було сплачено 95 917 грн. замість 100 000 грн.; заборгованість без врахування попередньої заборгованості за 2012 рік складала 4 084 грн.; із врахуванням попередньої заборгованості загальна заборгованість станом на 01.01.2014 р. складала: 32 068 грн. + 4 084 грн. = 36 152 грн. В строк до 01.01.2015 замість 102 000 грн. ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 лише 34 356 грн.; заборгованість склала 67 644 грн. Із врахуванням заборгованості на 2012 - 2013 роки загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу складала 103 796 грн. та створювалась за рахунок недоплат внесків, зроблених у різні періоди на часткове виконання вимог п. 2.1. Договору купівлі-продажу із розстрочкою платежу.

Спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з приводу виконання договору купівлі-продажу магазину (вбудованого приміщення № 01 ) розглядався Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська. Зокрема, судом розглядалась зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу у розмірі 103 796 грн., інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, обрахованих за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2016 року включно.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно; за нею визнано право власності на магазин (вбудоване приміщення 01) номер АДРЕСА_1 . Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних, процентів за користування чужими грошима задоволені частково: із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2016 року стягнуті інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 66937,80 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 8260 грн., а всього 75197,80 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 червня 2017 року частково скасовано - в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних нарахувань на суму боргу у розмірі 66 937 грн. 80 коп. за період з 01.01.2013 року по 31.12.2016 року та в частині стягнення судового збору в розмірі 751 грн. 97 коп.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 78 209 грн. за період з 01.01.2013 року по 31.12.2016 рік та судовий збір у розмірі 864 грн. 84 коп.

Таким чином, інфляційні нарахування та 3% річних на суму боргу у розмірі 103 796 грн. було обраховано і відповідно стягнуті рішеннями судів першої і другої інстанції по 31.12.2016 року включно, а повна фактична виплата основного боргу була здійснена ОСОБА_2 лише 16 червня 2017 року, що встановлено в мотивувальній частині постанови колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд 1-ї інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, оскільки суд повно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам та вірно застосувавши норми матеріального права, помилився у розрахунку сум стягнення інфляційних нарахувань.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.06.2017 року та постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 року (справа №207/2213/16-ц) встановлено, що 16.06.2017 року ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_1 останній платіж за договором у розмірі 103 796 грн. (а.с.13-16,17-20). При цьому, інфляційні нарахування та 3% річних було обраховано і відповідно стягнуті рішеннями судів першої і другої інстанції на суму боргу у розмірі 103 796 грн. за період по 31.12.2016 року включно, а повна фактична виплата основного боргу була здійснена ОСОБА_2 лише 16 червня 2017 року, що встановлено в мотивувальній частині постанови колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року. Отже, вказані обставини визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Зокрема вказана постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 року набрала законної сили та оскаржена не була.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 останній платіж у сумі 103 796 грн., лише 16.06.2017 року, а тому висновки суду 1-ї інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми у розмірі 103 796 грн. за період прострочення з 01.01.2017 р. по 16.06.2017 року є вірними.

Однак, із сумою у розмірі 15 778 грн., яку стягнуто рішенням суду 1-ї інстанції погодить не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошима боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті625 ЦК України визначені правові наслідки порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулюють, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло з невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Так, заборгованість складає 103 796 грн., період прострочення з 01.01.2017 р. по 16.06.2017 р.

Відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми складають:

ЗаборгованістьПеріод простроченняФормулаВідсотки
зподнів
103 796,00 грн.01.01.201716.06.20171673% ? 167 / 365 ? 103 796,00 грн.1 424,71 грн.
Разом:1 424,71грн.

Однак, враховуючи межі заявлених позовних вимог, стягненню підлягають три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 1401,00 грн., які й стягнув суд 1 інстанції.

Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1281-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показчик, що характерезує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в України встановлюються в національній валюті- гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Враховуючи положення ст. 625 ЦК, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Втрати від інфляції складають за січень 2017 - 101,1%, за лютий 2017 - 101,0 %, за березень 2017 - 101,8 %, за квітень 2017 - 100,9%, за травень 2017 - 101,3 %, за червень - 101,6 %.

Розрахунок інфляційних витрат виглядає наступним чином: (сума боргу х % інфляції) = сума боргу разом з інфляцією - борг = інфляційне збільшення, таким чином розмір інфляційних витрат, складає: 8 249,71 грн.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення інфляційних втрат з ухваленням нового судового рішення з вищезазначених підстав у розмірі, наведеному у розрахунку.

Посилання апелянта на ст. 61Конституції України та акцентування уваги на тому, що її притягнуто до відповідальності двічі, а саме стягнуто інфляційні втрати та 3% річних не заслуговують за увагу, оскільки в розумінні положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що інфляційні втрати та 3% річних нараховано та стягнуто за інший період, ніж вже було стягнуто, то подвійного стягнення не відбулося.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції не надано належної оцінки доказам, а саме платіжним дорученням №100 від 12.06.2017 року на суму 103 796,00 грн. (а.с.84), платіжне доручення №51 від 16.03.2018 р. на суму 864,84 грн.(а.с.86), платіжне доручення № 55 від 21.03.2018 на суду 8260,00 грн. (а.с.87), платіжне доручення №60 від 27.03.2018 р. на суму 78209,00 (а.с.88) та її запереченням не можуть були прийняті до уваги та досліджені апеляційною інстанцією оскільки відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх продання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, чого апелянтом зроблено не було.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди щодо наявності підстав для відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань та особистого тлумачення норм права та обставин справи, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України,, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року скасувати в частині стягнення розміру інфляційних втрат.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційний нарахувань - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) інфляційні втрати за період з 01.01.2017 р. по 16.06.2017 р. у сумі 8 249 грн. 70 коп.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: