ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/8218/18 Головуючий суддя І інстанції Довготько Т. М.
Провадження № 22-ц/818/2716/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 січня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Довготько Т.М., по справі №643/8218/18, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим,

встановив:

21 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася доМосковського районного суду м. Харкова з позовом доОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (нині АТ «УкрСиббанк») про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23.10.2007 року. Позивач ОСОБА_1 в даних правовідносинах виступила поручителем, уклавши з відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» договір поруки № П1/0 від 23.10.2007 року. У травні 2017 року позивачу стало відомо про існування заборгованості у ОСОБА_2 за договором кредиту № 0 від 23.10.2007 року та початок заборгованості за яким настав у період з 26.11.2007 року. Позивачем по даній справі від відповідача ПАТ «УкрСиббанк» жодного поштового повідомлення з приводу невиконання або неналежного виконання покладених договорами обов`язків з приводу несплати або несвоєчасної сплати відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів не направлялися. Фактом порушення зобов`язання за договором кредиту є несвоєчасна сплата платежу від 31.10.2007 року за основним зобов`язанням відповідачем ОСОБА_2 , що є підставою для пред`явлення вимоги або позову до поручителя у зв`язку з невиконанням або неналежним його виконанням, боржником, тобто відповідачем ОСОБА_2 , у даному випадку. Відповідно до п.1.2.2 Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком № 1 до договору, але в будь - якому випадку не пізніше 23 січня 2029 року, тощо. Строк сплати процентів з 01 по 25 число (виключно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. Як вбачається з вищенаведеного, відповідач ПАТ «УкрСиббанк» у договорі про надання споживчого кредиту чітко прописав день та вимоги повернення кредиту. Право вимоги згідно з умовами договору кредиту (п.1.2.2. та п.1.3.4) виникло з моменту порушення виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 з 26.11.2007 року, на підставі якої у відповідача ПАТ «УкрСиббанк» у період з 26.11.2007 року та по 26.11.2008 року (кінцевий момент права вимоги повернення кредиту) за зобов`язанням відповідно до умов договору кредиту. Відповідно до умов п. 7.7 договору кредиту, строк дії даного Договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання Договору сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за договором та до повного погашення плати за кредит і неустойки у разі її нарахування.

Відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» не було пред`явлено вимоги до поручителя тому відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України строки пред`явлення вимоги до поручителя сплинули, а порука припинилася.

Відповідач АТ «УкрСиббанк» позов не визнав в повному обсязі, з огляду на наступне. Протягом строку дії Кредитного договору у позичальника виникала прострочена заборгованість внаслідок несвоєчасного ним виконання грошових зобов`язань, обумовлених цим договором, втім позичальник погашав її. Але з квітня 2016 року у позичальника за Кредитним договором виникла заборгованість, яку він не обслуговував, у зв`язку із чим АТ «УкрСиббанк» 28.09.2016 року направив досудові вимоги позичальнику та поручителям за Кредитним договором, в яких повідомлялось про існування простроченої заборгованості станом на 25.09.2016 року, про необхідність її погашення у належний строк та попередженням, що у протилежному випадку Банк вимагатиме погашення всієї заборгованості, в тому числі в судовому порядку. Дана вимога була направлена поручителю на адресу, яка була зазначена в договорі поруки. Дана вимога не була отримана поручителем та повернута «по закінченню терміну зберігання». Оскільки порушення Кредитного договору не було усунуто, то АТ «УкрСиббанк» у грудні 2016 року звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 За даною позовною заявою 29.12.2016 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова було відкрито провадження у справі № 643/15383/16-ц, розгляд якої на даний час не завершено. Таким чином, АТ «УкрСиббанк» звернувся до поручителя із вимогою протягом шести місяців з часу виникнення порушення позичальником Кредитного договору, і підстав для визнання поруки ОСОБА_1 припиненою немає.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання договору поруки припиненим, з огляду на наступне. Він своєчасно сплачував через касу банку кредитні зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до поданих до нього позовних вимог йому стало відомо про нарахування штрафних санкцій з 26.11.2007 року, з чим він незгодний, оскільки після добровільно погашення заборгованості йому не повідомлялося що він її не повністю погасив.

Вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» внаслідок цього шахрайським шляхом штучно збільшив борг для нарахування штрафних санкцій, щоб збільшити позовні вимоги за пред`явленим позовом про стягнення заборгованості

Відповідач заперечив факт отримання ним повідомлень про існування будь - яких заборгованостей. Згідно пред`явлених позовних вимог, які перебувають у провадженні Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 643/15383/16-ц за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ., - заборгованість виникла з 31.10.2007 року. Тому відповідач ПАТ «УкрСиббанк» є таким, що пропустив передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України строки пред`явлення вимоги до поручителя, внаслідок чого порука припинилася.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції надав неправильну правову оцінку наданим доказам сторонами по справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На обґрунтування скарги повторила доводи позовної заяви.

Вказала, що у договорі про надання споживчого кредиту чітко прописаний момент (день) та вимоги повернення кредиту. Суд першої інстанції не з`ясував порядок повернення грошових коштів та частини грошових коштів, тобто виконання зобов`язань та умов кредитного договору частинами, внаслідок чого помилився у своїх висновках про те, що Банк мав право звернутися з вимогою про повернення кредиту саме в момент закінчення строку договору 23 січня 2029 року. Суд першої інстанції встановив, що вимога, яка не отримувалася Апелянтом, була направлена 25.09.2016 р., і не врахував, що прострочення зобов`язання по сплаті чергових платежів у основного боржника почалося з 2007 року, що прямо було зазначено у поданій позовній заяві про несвоєчасна сплата платежу від 31.10.2007 року за основним зобов`язанням. Внаслідок цього Банк з пропуском шести місяців пред`явив позов до поручителя 25.09.2016р., тобто вже після припинення поруки.

Зазначає, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя, саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 р.).

У зв`язку з не пред`явленням Банком позову з моменту виникнення заборгованості, тобто з 26.11.2007р., та не пред`явивши вимогу до поручителя протягом шести місяців, банк збільшив обсяг відповідальності Поручителя , унаслідок чого порука за вказаним договором припинена.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Укрсиббанк» просить скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

На обґрунтування скарги вказав, що суд правильно встановив обставини справи, що з урахуванням надсиланням до основного боржника та його поручителя досудових вимог строк виконання для них своїх зобов`язань за кредитним договором виник 08.11.2016 року, з якого необхідно відраховувати строк дії поруки (строк пред`явлення вимоги до поручителя), якщо він не встановлений договором поруки. Оскільки порушення Кредитного договору не було усунуто, то АТ «Уксиббанк» у грудні 2016 року вчасно звернулось до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

За результатами розгляду зазначеної позовної заяви після відкриття 29.12.2016 ухвалою Московського районного суду м. Харкова провадження у справі № 643/15383/16-ц 08.04.2019 судом було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог банку. Справа була розглянута за участю ОСОБА_1 , яка не заперечувала проти задоволення позовних вимог банку та не заявляла про припинення її поруки.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що строк виконання основного зобов`язання було встановлено до 23 січня 2029 року, направлена Банком вимога № 30-12/35580 від 26.09.2016 року про погашення простроченої заборгованості по кредитному договору не є вимогою про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, та, відповідно, не змінює строк виконання основного зобов`язання. Крім того, з позовною заявою щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду в грудні 2016 року. З даним позовом про визнання договору поруки припиненим позивач звернулась 21.06.2018 року. Тому Банком строк пред`явлення вимог до поручителя не пропущено, а вимоги ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції в погоджується з остаточним висновком суду.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З вимог ст. ст. 553, 543 ЦК України вбачається, що поручитель відповідає перед кредиторами за порушення зобов`язання боржником. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників, так і будь-кого з них окремо.

З вимог ст. 543 ЦК України вбачається, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

У статті 251 ЦК України визначено, що:

1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

У статті 252 ЦК України надано визначення строку та терміну:

1. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

2. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Початок перебігу строку у ч. 1 ст. 253 ЦК України передбачено з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У частині першій статті ст. 559 ЦК України (в ред., яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин - укладення Договору поруки 23.10.2007) визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Частиною четвертою ст. 559 ЦК України (в ред., яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин - укладення Договору поруки 23.10.2007) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судовим розглядом встановлено, що 23.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.5-8).

Відповідно до умов п. 1.1 Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 65584,00 доларів США, а Позичальник їх отримав під зобов`язання прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Відповідно до п. 1.2.2 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь - якому випадку не пізніше 23 січня 2029 року.

Пунктом 1.3.1 Кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,9 % річних.

Відповідно до п. 3.5.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку визначеному розділом 6 Договору.

Пунктом 7.7. Кредитного договору передбачено, що строк дії даного Договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання Договору сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

В якості забезпечення зобов`язання за Кредитним договором між ОСОБА_1 (Поручитель) та АКІБ «УкрСиббанк» (Кредитор) було укладено Договір поруки № П1/0 від 23.10.2007 року /а.с.9/.

Відповідно до п.1.1 Договору поруки, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 (Боржник) усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно п. 1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Пунктом 1.4 Договору поруки передбачено, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Відповідно до розділу 3 Договору поруки, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за Основним договором.

Згідно п.п. 2.2, 2.3 Договору поруки у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Основним договором Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання Поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу (перерахування) коштів у сумі заборгованості Боржника за Основним договором на рахунки, вказані Кредитором (а.с. 9).

26.09.2016 року відповідачем АТ «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_1 Іен направлялась вимога № 30-12/35580 про погашення простроченої заборгованості по процентам в розмірі 2564,16 доларів США. У вказаній вимозі, крім того, повідомлялось про те, що станом на 25.09.2016 року заборгованість Позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 37707,40 доларів США, з яких: 35143,24 доларів США - кредитна заборгованість, 2564,16 доларів США - прострочена заборгованість по відсотках. У випадку не усунення порушень на 32 (тридцять другий) день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отриманої вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги про дострокове повернення кредиту А.Т. «УкрСиббанк» змушений вимагати виконання зобов`язань адресата ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2007 року, а саме: сплатити Банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 37 707,40 доларів США. У випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги АТ «УкрСиббанк» буде змушений звернутись з позовом до суду з покладенням на адресата витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та виконавчим провадженням і стягнення штрафних санкцій (а.с.53-54). Конверт повернувся на адресу ПАТ «УкрСиббанк» з відміткою «по закінченню терміну зберігання» (а.с. 53-56).

Такі дії банку щодо надсилання вимоги про сплату простроченої заборгованості та про дострокове погашення суми кредиту в іншому випадку - відповідають наведеним умовам п. 2.2 та п. 5.7 Договору поруки, згідно якому листування між Сторонами за цим Договором здійснюється шляхом направлення або надання однією Стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій Стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі 6 цього Договору. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення (а.с. 9 на звороті).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому, з урахуванням обов`язку Сторін договору відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України діяти справедливо, добросовісно та розумно, що покладає на них обов`язок уважно та сумлінно отримувати надіслану на їх адресу кореспонденцію, повідомляти про її зміну чи тривалу відсутність, оскільки у справі немає відомостей про відсутність з поважних причин Поручителя за узгодженою Сторонами адресою листування, - колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо неповідомлення позичальника про зазначену вимогу Банку.

При тлумаченні змісту ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки у разі, якщо такий строк не встановлено, касаційним судом було висловлено правову позицію щодо припинення зобов`язань за простроченими основним боржником щомісячними платежами.

Так, у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, якщо строк дії поруки не визначений.

Такий правовий висновок був висловлений Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16, а також -підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Колегія суддів відхиляє наведені з цих підстав доводи скарги про припинення поруки відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України в ред., яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин (укладення Договору поруки) та про застосування наведеної правової позиції, оскільки у даній справі, що була розглянута судом, встановлені інші обставини.

Відповідно до умов п. 1.3.3 Договору кредиту нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність Банку відповідно до умов Договору (а.с. 5 на звороті).

При таких умовах договору Кредитор на день звернення до суду вправі нарахувати проценти за весь період користування кредитними коштами на всю суму простроченої заборгованості (стаття 536 цього Кодексу).

Положення п. 3.1 Договору поруки про те, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за Основним договором в контексті ст.ст. 251-253 ЦК України щодо визначення строку дії договору та обов`язковості зобов`язання (ч. 1 ст. 526 ЦК) слід застосовувати у системному зв`язку зі змістом п.п. 2.2, 2.3 Договору поруки, який усуває правову невизначеність стосовно строку дії поруки в ситуації надсилання Кредитором обов`язкової вимоги Поручителю про солідарне виконання зобов`язання Боржника, в якому зазначено конкретний строк виконання поручителем своїх зобов`язань за договором.

Оскільки у даній справі на день звернення з такою досудовою вимогою порука не припинилася за правилами положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, тобто - до спливу шести місяців від дня закінчення строку виконання основного зобов`язання, слід визнати, що Банк вчасно використав своє право вимагати від Поручителя солідарного обов`язку погашення всієї заявленої у вимозі заборгованості.

В цьому контексті колегія суддів також зважає на те, що за змістом ч. 1 ст. 555 ЦК України законодавець розрізняє досудову вимогу кредитора та пред`явлення ним позову до поручителя, надаючи їм однакове правове значення для виконання поручителем своїх зобов`язань за договором поруки

Наведене свідчить, що у даному випадку, на відміну від вищевказаних справ, які були предметом розгляду касаційним судом, строк дії поруки був встановлений наведеними вище умовами Договору поруки і тому правові позиції щодо застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України, які були висловлені касаційним судом в контексті інших обставин справи, коли строк дії поруки не був встановлений, - у даному випадку не підлягають до застосуванню.

Крім того, позивач всупереч процесуального обов`язку, передбаченому у ст.ст. 12, 81, 84 ЦПК України не надала до справи належних і допустимих доказів конкретного розміру прострочених основним боржником в межах передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку платежів.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги стосовно припинення поруки з передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України підстав, оскільки у даній справі відсутні докази про те, що Банк збільшив зобов`язання основного боржника без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника. Факт штучного нарахування пені, проти чого заперечує основний боржник, належними і допустимими доказами по справі не доведено.

Що стосується результатів розгляду справі № 643/15383/16-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором (а.с.93, за наслідком розгляду якого було ухвалено заочне рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року про його задоволення, то зміст заявлених у ньому вимог не був підставою заявленого по цій справі позову про припинення поруки (а.с. 1-4). Тому, ці доводи скарги відповідно до правил ст. 367 ЦПК України перебувають поза межами розглянутої справи і колегією суддів з цих підстав відхиляються. ОСОБА_1 не позбавлена права захищати свої права на припинення поруки шляхом подання відповідної заяви в межах подальшого розгляду справи № 643/15383/16-ц.

Отже, судова колегія погоджується з основним висновком суду першої інстанції про те, що договір поруки не припинив своєї дії.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в цілому з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись 268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.