Справа № 495/9141/16-ц
№ провадження 2/495/31/2019
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви без розгляду

01 липня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом виконуючого обов`язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Звертаючись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позивач просить:

- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року №3255 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0965 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , індексний номер 44323235 щодо земельної ділянки площею 0,0965 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер НОМЕР_1 ;

- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року №3253 «Про передачу гр. ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0964 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , індексний номер 44381375 щодо земельної ділянки площею 0,0964 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , (кадастровий номер НОМЕР_3 );

- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року №3256 «Про передачу гр. ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_5 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 , індексний номер 43816116 щодо земельної ділянки площею 0,0482 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , (кадастровий номер НОМЕР_5 );

- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року №3254 «Про передачу гр. ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0965 га, кадастровий номер НОМЕР_7 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_8 , індексний номер 44383678 щодо земельної ділянки площею 0,0965 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_4 , (кадастровий номер НОМЕР_7 ).

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за ордером ОСОБА_5 зробив усну заяву про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Вимоги заяви підтримав, просив задовольнити.

Прокурор Деменко А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про залишення позову без розгляду.

Представник Затоківської селищної ради у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується підписом у розписці, причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв до початку судового засідання не надавав.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради у судове засідання також не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується підписом у розписці, причина неявки суду не відома.

Вислухавши думку присутніх у судовому засіданні учасників процесу з приводу заяви про залишення позову без розгляду, перевіривши матеріали справи та дослідивши в сукупності надані позивачем докази, суд приходить до наступного.

Позивач вказує, щоміж Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» 23.03.2006 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,304 га терміном на 25 років для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04.06.506.00045 від 27.03.2006.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відділом Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровському проведено державну реєстрацію земельних ділянок: площею 0,0965 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ); площею 0,0964 га по АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3 ); площею 0,0482 га по АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_5 ); площею 0,0965 га по АДРЕСА_4 (кадастровий номер НОМЕР_7 ) із земель, наданих раніше у користування фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс»

Далі, рішеннями Затоківської селищної ради, а саме: рішенням від 20.08.2015 року №3255 передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0965 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ; рішенням від 20.08.2015 року №3253 передано гр. ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0964 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 ; рішенням від 20.08.2015 року №3256 передано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_5 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 ті рішенням від 20.08.2015 року №3254 передано гр. ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,0965 га, кадастровий номер НОМЕР_7 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_4 .

У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для оформлення права власності, видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме: свідоцтво серії НОМЕР_2 , індексний номер 44323235 щодо земельної ділянки площею 0,0965 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2015 №24400511; свідоцтво серії СТА 718201, індексний номер 44381375 щодо земельної ділянки площею 0,0964 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2015 №24404486; свідоцтво серії СТА 718205, індексний номер 44392121 щодо земельної ділянки площею 0,0482 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2015 №24402631 та свідоцтво серії СТА 718202, індексний номер 44383678 щодо земельної ділянки площею 0,0965 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_4 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2015 №24404277.

Також позивач вказує, що підставою для формування вищезазначених земельних ділянок стала технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого на підставі такої технічної документації із земельної ділянки загальною площею 1,304 га, яка раніше перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс», сформовано ряд окремих земельних ділянок, у тому числі земельні ділянки відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Натомість, виходячи з того, що цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, зазначено як будівництво об`єктів рекреаційного призначення, то після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. У зв`язку з цим, у даному випадку має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на вказані земельні ділянки набуті з порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку з цим, рішення Затоківської селищної ради мають бути визнані судом незаконними, а свідоцтва про право власності недійсними.

Стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Пункт перший ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», визначає одним з основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року за № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» із змінами відповідно до Постанови кабінету Міністрів України від 22.07.2016 року № 42 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року за № 910-р, погоджено пропозицію Міністерства аграрної політики та продовольства України, щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року за № 15 «Про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» функцій і повноважень Державної інспекції сільського господарства, що припиняється, із здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів.

Частиною 3 вищевказаної Постанови визначено, що основними завданнями Держгеокадастру окрім іншого є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п. 25-1) ч. 4 Постанови, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за:

дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення;

дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Зазначені положення п. 25-1) ч. 4 Постанови також визначенні у ст. 6 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», а саме: до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать:

а) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням;

додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Відповідно до абз. 5 п. 5-1 Постанови, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився;

викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для отримання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства;

передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину.

Відповідно до п. 6 Постанови, Держгеокадастр для виконання покладених на нього завдань має право:

1) залучати в установленому порядку до виконання окремих робіт, участі у вивченні окремих питань учених і фахівців (за їх згодою), працівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками);

2) одержувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

Статтею 6 Конституції України закріплено принципи поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також здійснення повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади», міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Згідно положень ст. 5 ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади», міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», постановлено утворення як юридичних осіб публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру згідно додатку, в тому числі Головне Управління Держгеокадастру (Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру) в Одеській області.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 17 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» здійснення державного нагляду (контролю) є основним завданням центральних органів виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 вказаної статті, визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади.

Типове положення про територіальні органи центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року за № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.2016 року за № 1391/29521, затверджено Положення про Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області.

Відповідно до цього Положення Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області, відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого здійснює:

ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку;

здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації;

веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки;

здійснює державний нагляд у сфері землеустрою;

вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо:

приведення у відповідність до законодавства прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель.

Посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився;

передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину;

одержувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань.

Вищевказані норми права дають змогу зробити висновок про наявність уповноваженого державою органу, щодо здійснення функцій нагляду та контролю у відносинах державної реєстрації земельних ділянок, скасуванні такої реєстрації, обмеження у їх використанні, приведення у відповідність до законодавства прийнятих органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування рішень з питань регулювання земельних відносин.

Державний нагляд (контроль) щодо додержання органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність, зміни цільового призначення здійснює державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) в особі його територіальних управлінь.

Окрім того Держгеокадастр, його територіальні управління та посадові особи не позбавлені можливості звертатись до суду особисто або передавати прокуратурі матеріали перевірок про протиправні дії та ухвалені рішення, адже така заборона не може існувати відносно центрального органу виконавчої влади та її територіальних підрозділів.

Згідно ч 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В свою чергу, ч. 4. ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99, під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до ст.ст. 6-7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

В Постанові № 7 Пленуму ВГСУ від 14.07.2016 зроблено наступний правовий висновок: інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Слід враховувати, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень".

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постановах Вищого господарського суду України від 20.04.2016 року у справі №925/1476/15 та від 11.05.2016 року у справі № 911/3407/15, де зазначено, що застосовуючи положення ГПК України та Закону України «Про прокуратуру», суди у своїх висновках дійшли висновку, що місцеві суди мали повернути таку заяву в порядку, встановленому ст. 63 ГПК України, оскільки позивачем у справі мали виступати органи місцевого самоврядування, які наділені правом самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах закону.

Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в судовому провадженні та вирішує, наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідає принципу рівності сторін, вивчаючи кожний випадок окремо.

Так, у справі «Gregorio de Andrade v. Portugal» (№41537/02, 14.11.2006) ЄСПЛ відзначив, що держава несе відповідальність за дії або бездіяльність працівників прокуратури при виконанні ними службових обов`язків (п.38).

Крім того, у справі «Ferreira Alves v. Portugal» (№25053/05, 21.06.2007) ЄСПЛ наголосив, що не має значення, чи виступає прокурор як сторона у справі, оскільки він може вплинути на рішення суду, і такий вплив потенційно може бути не на користь заявника (п.38).

У справі «Менчинська проти Росії» (№42454/02, 15.01.2009) Євросуд відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави (п.35). Просте повторення прокуратурою правових доводів, які наводяться однією зі сторін процесу, має сенс лише в тому випадку, коли це відбувається з метою впливу на суд. У зв`язку з цим ЄСПЛ послався на резолюцію Парламентської асамблеї Ради Європи №1604 (2003) щодо ролі прокуратури в демократичному суспільстві, заснованій на верховенстві права, відповідно до якої її функції не повинні давати приводу для конфлікту інтересів або бути перепоною для окремих осіб для звернення за захистом своїх прав (п.38). У цій справі Євросуд констатував, що втручання прокурора у розгляд справи на стадії оскарження рішення завдало шкоди зовнішнім ознакам справедливого судового розгляду та принципу рівності сторін (п. 39).

У справі «Корольов проти Росії, №2» (№5447/03, 1.04.2010) ЄСПЛ установив: «Прокурор вступив у справу на стадії касаційного провадження, і такий вступ зводився до простої підтримки рішення суду першої інстанції, тобто повторення правових доводів відповідачів, що мало на меті вплинути на суд. Отже, принцип процесуальної рівності, який вимагає встановлення справедливого балансу інтересів сторін, у такій справі дотримано не було».

Отже законодавець визначає, що прокурор може звернутися до суду з позовом лише у випадку відсутності відповідного компетентного органу або нездійснення чи неналежного здійснення останнім чи іншим суб`єктом відповідних владних повноважень.

При цьому прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав такого представництва та надати докази на підтвердження того, що він попередньо повідомляв про це відповідні компетентні органи, які мали б самостійно захищати інтереси держави.

Вказана правова позиція також викладена в ухвалі Верховного Суду від 19.07.2018 року спправа №822/1169/17 (провадження "К/9901/48834/18).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не долучивши доказів того, що до подання позовної заяви Позивач повідомляв компетентний держорган про здійснення представництва його інтересів в суді, прокурор може отримати ухвалу суду про повернення такої заяви (Постанова ВГСУ від 16.03.2016 №914/3403/15).

З наданих Першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури матеріалів до позовної заяви вбачається відсутність інформації про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та доказів про повідомлення позивачем Держгеокадастр та (або) його територіальні управління про здійснення представництва його інтересів в суді.

Так само позивачем не надано доказів того, що Держгеокадастр, як орган компетентний здійснювати нагляд за дотриманням законодавства у спірних правовідносинах, звертався до прокурора або органу місцевого самоврядування Затоківської селищної ради з клопотанням про відновлення порушених прав та приведення у відповідність до законодавства прийнятого селищною радою рішення з питань регулювання земельних відносин.

Частиною 1 ст. 46 ЦПК України, передбачено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частина друга ст. 48 ЦПК України визначає, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або держави чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому ЦПК України та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частиною 4 ст. 56 ЦПК України, визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу щодо залишення позовної заяви без руху, повернення заяви.

Положення ст. 185 ЦПК України застосовуються до відкриття провадження по справі.

Зважаючи на те, що обставини, які свідчать про відсутність у прокурора повноважень на ведення справи були виявлені після відкриття провадження по справі, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку положення п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Встановлені у судовому засіданні обставини, надані пояснення учасників справи, досліджені у сукупності докази дають достатні підстави для задоволення заяви представника відповідачів за ордером Терещенка І.І. про залишення позовної заяви Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури без розгляду.

Керуючись ст.ст. 46, 48, 56, 257 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву виконуючого обов`язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку - залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Боярський