Справа № 481/126/17 Суддя першої інстанції Вжещ С.І.
Провадження № 22-ц/812/1200/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Лептугою С.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Васильєв М.О.» на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 червня 2019 року, постановлену під головуванням судді Вжещ С.І., в залі судового засідання в м. Новий Буг, о 11 год. 26 хв., повний текст якої складений 10 червня 2019 року, про відмову в задоволенні заяви Селянського фермерського господарства «Васильєв М.О.» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Васильєв М.О.» про припинення дії договору оренди земельної ділянки шляхом його дострокового розірвання,

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2018 року Селянське фермерське господарство «Васильєв М.О.» звернулося до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства (далі ФГ «Васильєв М.О.») про припинення дії договору оренди землі шляхом його дострокового розірвання

В обґрунтування вимог заяви представник ФГ «Васильєв М.О.» посилався на те, що при ухваленні районним судом зазначеного рішення не було розглянуто питання щодо розписки ОСОБА_1 , яка отримала кошти за оренду землі наперед в сумі 50 000 грн. Ця розписка була написана ОСОБА_1 як гарантія надання позивачу посередницьких послуг з оформлення оренди на земельну ділянку, отже між сторонами не виникли відносини, які випливають з договору позики, а тому відсутні правові підстави для розірвання договору на оренду землі. Такі правові висновку зроблені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року та 02 липня 2014 року. Ці обставини не були відомі відповідачу на час ухвалення судового рішення.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 червня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що вказані заявником обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні положень ст. 423 ЦПК України, вони на час розгляду справи, були предметом судового дослідження та були відомі заявнику.

В поданій апеляційній скарзі ФГ «Васильєв» з посиланням на обставини, що викладені в її заяві просила ухвалу суду скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження за вказаною заявою.

Крім того, скаржник зазначав, що на підставі ч.ч. 1, 3 , 6 ст. 37 ЦПК України головуючий у справі суддя не могла брати участь в розгляді справи та підлягала самовідводу, оскільки необґрунтовано повертала заяву заявнику.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник ОСОБА_2 , просила залишити оскаржену ухвалу без змін, доводи апеляційної скарги не визнала, вважала їх необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні ст. 423 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом абз. 1, 2 п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив в п. 5 указаної Постанови, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ЦПК України, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до ФГ «Васильєв М.О.» задоволено. Припинено дію договору оренди землі від 21 червня 2006 року шляхом його дострокового розірвання з тих підстав систематичної несплати орендної плати.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 грудня 2017 року вказане рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 травня 2018 року рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2017 року та постанову Миколаївськоого апеляційного суду від 22 грудня 2017 року залишено без змін.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2017 року, як на нововиявлені обставини заявник посилалася на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції не було розглянуто питання щодо розписки ОСОБА_1 , яка отримала кошти за оренду землі наперед в сумі 50 000 грн. Ця розписка була написана ОСОБА_1 як гарантія надання позивачу посередницьких послуг з оформлення оренди на земельну ділянку, отже між сторонами не виникли відносини, які випливають з договору позики, а тому відсутні правові підстави для розірвання договору на оренду землі.

Таким чином, заявник, по суті, посилався на те, що при ухваленні Новобузьким районним судом Миколаївської області рішення від 24 жовтня 2017 року, вказані обставини не були йому відомі, але вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, як правильно встановлено судом першої інстанції та як вбачається з матеріалів справи, зокрема змісту апеляційної та касаційної скарги відповідач доводив судам обставини, пов`язані з написанням розписки та давав оцінку цим обставинам, пояснюючи, що 50 000 грн. позивачка брала в борг, а для погашення цієї суми уклала договір оренди належної їй земельної ділянки.

Отже, під час розгляду справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій досліджувалась ці обставини, зокрема й оригінал видаткового касового ордеру від 21 червня 2006 року, за змісту якого було встановлено попередніми судами, що сума в розмірі 50 000 грн. видана позивачу в рахунок орендної плати з 2006 по 2051 рік згідно земельного паю.

Позивач заперечувала отримання цих грошей та її заперечення були підтверджені висновком експерта, де зазначалось, що підпис в зазначеному бухгалтерському документі виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Цим обставинам суд першої інстанції надав належну правову оцінку, з якою погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Таким чином районним судом зроблено обґрунтований висновок про те, що посилання представника відповідача на доказ, який він вважає нововиявленою обставиною, не є таким в розумінні положень ст. 423 ЦПК України, оскільки ця обставина була відома відповідачу на час розгляду справи, відповідні докази надавалися суду першої інстанції на підтвердження своїх заперечень проти позову та були предметом судового дослідження.

В даному випадку відповідач наполягає на своїй оцінці зазначених обставин, з якою не погодилися суди попередніх інстанцій.

З огляду на викладене, обставини, на які посилається заявник, не можуть вважатися нововиявленими обставинами в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Відповідно до п. 13 доводи апеляційної скарги про те, що головуючий у справі суддя не могла брати участь в розгляді справи та підлягала самовідводу, оскільки необґрунтовано повертала заяву заявнику не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до п. 13 розгляд заяви про перегляд судового рішення за новоиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається.

Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 03 жовтня 2018 року судом першої інстанції 09 жовтня 2018 року залишена без руху, а 27 листопада 2018 року тим же судом повернута заявнику. За апеляційною скаргою ФГ «Васильєв М.О.» судом апеляційної інстанції зазначену ухвалу скасовано та справа повернута для продовження розгляду. 11 січня 2019 року за вказаною заявою відкрито провадження.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції приписів ч.ч. 1, 3, 6 ст. 37 ЦПК України, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі.

За такого колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ФГ «Васильєв М.О.» та перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Васильєв М.О.», залишити без задоволення, а ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.