Провадження № 2/161/3802/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Луцькув порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В :

23.09.2019 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.

Позов мотивував тим, що 23.11.2017 ним було надано ОСОБА_2 позику в розмірі 50 000 грн., про що останній склав боргову розписку. Дані кошти зобов`язувався повернути до 23.12.2017. В порушення зобов`язань за договором позики, ОСОБА_2 суму боргу не повернув та прострочив виконання грошового зобов`язання.

А тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики - 50 000 грн., проценти за договором позики - 15 108,90 грн., 3% річних за користування коштами - 2 621,92 грн. та інфляційні нарахування - 6 775 грн.

Позивач подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 23.11.2017 між ОСОБА_1 , як позикодавцем та позичальником ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав позику в розмірі 50 000 грн. від громадянки ОСОБА_1 . Дані кошти зобов`язувався повернути до 23.12.2017 (а.с. 5).

На підтвердження передачі позикодавцем грошових коштів, позичальник склав боргову розписку, яка й посвідчує передання йому визначеної грошової суми (а.с. 5).

Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Отримання відповідачем коштів за договором позики підтверджується особистою розпискою відповідача від 23.11.2017 (а.с. 5), в якій зазначено, що ОСОБА_2 , в присутності свідків ОСОБА_3 , отримав позику в розмірі 50 000 грн. Факт передачі суми позики своїми підписами ствердили як позикодавець так і позичальник, а також свідок.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки розписка підписана особисто відповідачем, суд дійшов висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк виконання взятого грошового зобов`язання ОСОБА_2 було встановлено до 23.12.2017 (а.с. 5).

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув.

Виходячи з умови договору позики (боргової розписки), сума боргу відповідача перед позивачем складає 50 000 грн. А тому, вимога про стягнення суми боргу підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до розрахунку (а.с. 11) відсотків за договором позики, загальний розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язань становить 15 108,90 грн.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат, то вони підлягають до задоволення, оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено договором у гривні.

А тому, індексації підлягає борг за борговою розпискою від 23.11.2017 в сумі 50 000 грн. Відповідно до представленого суду розрахунку заборгованості інфляційні нарахування позивач розрахував за січень 2018-січень 2019, що становить 6775 грн. (а.с. 10).

При визначенні розміру інфляційних втрат, суд бере до уваги те, що поданий позивачем розрахунок відповідає дійсному розміру вирахуваних інфляційних втрат, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення трьох процентів річних, то вони підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що боржником прострочено виконання грошового зобов`язання, то на ньому лежить обов`язок сплатити 3% річних, що згідно з поданим розрахунком становить 2 621,92 грн. (а.с. 12).

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 74 505, 82 грн., з яких: основна сума боргу - 50 000 грн., проценти - 15 108,90 грн., три відсотки річних - 2 621,92 грн., інфляційні втрати - 6 775 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача в користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 526, 533, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 23.11.2017 в сумі 74 505 (сімдесят чотири тисячі п`ятсот п`ять) гривень 82 копійки, з яких: основна сума боргу - 50 000 грн., проценти - 15 108,90 грн., три відсотки річних - 2 621,92 грн., інфляційні втрати - 6 775 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.12.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій