Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 417/2855/16-ц

провадження № 61-22787св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 вересня 2016 року в складі судді Шкирі В. М. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Авалян Н. М., Стахової Н. В., Орлова І. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 13.25/05/11-Аклн, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 55 800,00 грн, строком до 11 липня 2016 року, зі сплатою 16,8 % річних. На забезпечення виконання зобов`язання того ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 13.25/050П01/11-Аклн, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов указаного договору станом на 19 липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 37 024,77 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 22 084,81 грн, заборгованості за відсотками - 7 611,27 грн, пені - 7 328,69 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 12 липня 2011 року

№ 13.25/05/11-Аклн у розмірі 37 024,77 грн.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області

від 26 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість станом на 19 липня 2016 року за кредитним договором від 12 липня 2011 року

№ 13.25/050П01/11 у розмірі 22 088,61 грн, яка складалася із: заборгованості за кредитом - 16 504,81 грн та заборгованості за відсотками - 5 583,80 грн.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Дельта Банк» заборгованість станом на 19 липня 2016 року за кредитним договором від 12 липня 2011 року № 13.25/050П01/11 у розмірі 7 607,47 грн, яка складалася із: заборгованості за кредитом - 5 580,00 грн та заборгованості за відсотками - 2 027,47 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв`язку із порушенням боржником кредитного зобов`язання, яке забезпечене порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у межах дії договору поруки. Разом з тим, розмір солідарної заборгованості поручителя і боржника суди визначили із наданого банком розрахунку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ПАТ «Дельта Банк»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до необґрунтованого зменшення розміру солідарної заборгованості поручителя і боржника танеправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 12 липня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 13.25/05/11-Аклн, відповідно до умов якого з урахуванням уточнень та змін, останній отримав кредит у розмірі 55 800,00 грн, строком до

11 липня 2016 року, зі сплатою 16,8 % річних.

Відповідно до підпункту 3.1.1 та пункту 3.3 указаного договору позичальник зобов`язується сплачувати банку заборгованість за кредитом у розмірі 930,00 грн та нараховані проценти за користування кредитними коштами щомісяця до

«10-го» числа включно кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 11 липня 2016 року або у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Разом з тим сторони указаного договору погодили графік платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору.

12 липня 2011 року банк та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору, відповідно до умов якої погодили черговість спрямування коштів для погашення кредитної заборгованості.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за указаним кредитним договором, 12 липня 2011 року, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 13.25/050П01/11-Аклн, відповідно до умов якого остання несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості,

ПАТ «Дельта Банк» посилалося на те, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитного зобов`язання, станом на 19 липня 2016 року, виникла заборгованість у розмірі 37 024,77 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 22 084,81 грн, заборгованості за відсотками - 7 611,27 грн та пені - 7 328,69 грн.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності 14 жовтня 2014 року, встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Луганськ.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки пеня нарахована у період дії мораторію (з 23 квітня 2014 року по 23 грудня 2015 року).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Пунктом 1.1 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Разом з тим, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Встановлено, що боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11 липня 2016 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком погашення кредиту з 01 по 10 число (включно) кожного місяця.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору кредиту, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору.

Останній платіж ОСОБА_1 за указаним кредитним договором здійснив

31 липня 2014 року, а з позовом щодо стягнення кредитної заборгованості у солідарному порядку з боржника та поручителя банк звернувся 25 липня

2016 року, тобто порука є такою, що припинилась у частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі цього позову.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня

2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі

№ 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі

№ 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), дійшов правильного висновку щодо наявності передбачених статтями 526, 1050, 1054 ЦК України підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_1 , не виконано належним чином взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості. Разом з тим, встановивши те, що у певній частині внесення щомісячних платежів порука припинилась, а в іншій частині ні та з урахуванням наданого банком розрахунку, суд правильно визначив розмір солідарної заборгованості поручителя і боржника.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 26 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун