КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Київ

Справа № 752/20370/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/2747/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Чередніченко Н.П. 06 березня 2018 року в місті Києві, дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до стану придатного для використання за цільовим призначенням,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив суд зобов'язати відповідачів звільнити земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 (площею 0,0832 на АДРЕСА_1 (у відповідності до координат зовнішніх меж земельної ділянки, що зазначені у проекті землеустрою), привівши у придатний для використання за цільовим призначенням стан, шляхом звільнення її від будівель та споруд у місячний термін з дня набрання рішенням законної сили. Стягнути судові витрати з відповідачів на користь позивача (т. 1 а.с. 198-199).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до стану придатного для використання за цільовим призначенням - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 (площею 0,0832) на АДРЕСА_1 (у відповідності до координат зовнішніх меж земельної ділянки, що зазначені у проекті землеустрою), привівши у придатний для використання за цільовим призначенням стан, шляхом звільнення її від будівель та споруд у місячний термін з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 472, 20 грн.

Не погодились із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник вказує на те, що позивач не надав суду відомості про всі відкриті справи, які стосуються предмету позову. Натомість судом було безпідставно та необґрунтовано відхилено клопотання про зупинення розгляду у вказаній справі до вирішення іншої справи №752/4094/17-ц, за позовом ОСОБА_5 до КМР, треті особи: Департамент земельних ресурсів, ОСОБА_4, ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішень КМР, скасування свідоцтва про право власності, та за позовом третьої особи у справі, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №752/4094/17-ц (том 2 а.с. 51). Предмет позову у обох справах був однаковий, однаковими були і докази, подані позивачем, однак рішенням суду у справі №752/4094/17-ц від 05 березня 2018 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні його позову повністю. У даному випадку сталося так, що є два протилежні рішення за однаковими позовними вимогами та доказами у справі. Також вказує на те, що після зміни позовних вимог, відповідачі з цими змінами не були належним чином ознайомлені, вказані зміни не були надіслані на адресу відповідачів, та суд не надав відповідачам додатковий строк на подання додаткових доказів на змінені позовні вимоги. Зазначає, що суд в оскаржуваному рішення послався на неналежні та недопустимі докази, а саме рішення Київської міської ради від 08 жовтня 2015 року №155/2058 про право власності ОСОБА_4, яке оскаржується в судовому порядку, акт обстеження ділянки №1171/01 від 10 грудня 2015 року, який складений за скаргою та на замовлення ОСОБА_4, без виїзду за вказаною в ньому адресою, без участі зацікавлених осіб, без фактичного обміру вказаних площ на місцевості. Крім того, вважає безпідставним та не підтвердженим належними та допустимими доказами висновок суду про те, що саме ОСОБА_2 виконував будівельні роботи на оспорюванній земельній ділянці. Також вказує на те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, оскільки особа, у користуванні якої в дійсності перебуває земельна ділянка що є предметом спору за адресою: АДРЕСА_2, є ОСОБА_5.

З огляду на викладене, відповідачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує на те, що відповідачі без поважних причин ігнорували судові засідання і не подавали свої заперечення або відзив на позовну заяву. Також вказує на те, що ОСОБА_2 змінив місце проживання, однак в порушення норм процесуального законодавства не повідомив про це суд. Наявні в матеріалах справи акти обстеження земельної ділянки та перевірки дотримання вимог земельного законодавства не оскаржувались в судовому порядку. Таким чином, вважає доводи наведені відповідачами в апеляційній скарзі надуманими та необґрунтованими, у зв'язку з цим просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідачів адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Позивач ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини і відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0832 га з кадастровим номером НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 що підтверджується рішенням Київської міської ради від 08 жовтня 2015 року №155/2058 про передачу йому у власність земельної ділянки, свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 47952987 від 19 листопада 2015 року НОМЕР_2, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав та їх обтяжень індексний номер 47953625 від 19 листопада 2015 року ЕКМ №281234 (т. 1 а.с.4-6, 96-97).

Відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 12 вересня 2008 року № 1587-С/СТ (т.2 а.с.32).

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5, що вбачається з чергового кадастрового плану (т.2 а.с.33).

Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки № 1171/01 від 10 грудня 2015 року, складеного Відділом землеустрою та моніторингу земель Голосіївського району, в результаті проведеного обстеження було оглянуто земельну ділянку площею 0,0832 га на АДРЕСА_1. Під час обстеження було встановлено, що на частині земельної ділянки виявлено ознаки виконання земельних робіт (виїмка ґрунту) та звалювання побутового сміття. Також встановлено, що на частина земельної ділянки площею 0,049 га відокремлена парканом та огороджена спільно із суміжними (сусідніми) земельними ділянками (їх частинами), які згідно із даними міського земельного кадастру за фізичними особами (код НОМЕР_3), обліковуються як землі не надані у власність чи користування (код НОМЕР_4) і земельною ділянкою, яка у міському земельному кадастрі не зареєстрована. На відокремленій частині земельної ділянки виявлено ознаки виконання ОСОБА_2 будівельних робіт (влаштування фундаменту та бетонного майданчика та частково влаштування твердого покриття) (т.1 а.с.7).

Актом обстеження земельної ділянки № 1548/01 від 26 листопада 2014 року, складеного Департаментом земельних ресурсів встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 огороджена металевим парканом, на ділянці розміщені будівлі та споруди. Орієнтовна площа огородженої земельної ділянки 0,27 га. Згідно міського земельного кадастру частина огородженої земельної ділянки площею 1661,06 кв.м. обліковується за ОСОБА_5, ділянка площею 341,54 кв.м. обліковується, як землі не надані у власність чи користування. Решта вказаної земельної ділянки, орієнтовною площею 0,07 га, згідно міського земельного кадастру, не обліковується та не зареєстрована. Рішень щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала, документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку не зареєстровані, в чому вбачається самовільне зайняття земельної ділянки (т. 1 а.с. 11).

Згідно із актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 3/01 від 30 січня 2015 року, складеного Департаментом земельних ресурсів було обстежено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, та зазначено, що земельна ділянка огороджена металевим парканом, на ділянці розміщені будівлі та споруди, які використовуються ОСОБА_2 Згідно міського земельного кадастру частина огородженої земельної ділянки площею 1661,06 кв.м. обліковується за ОСОБА_5 Рішень щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала, документи, що посвідчують право власності земельною ділянкою не зареєстровані, в чому вбачається самовільне зайняття земельної ділянки. Згідно заяви від 30 листопада 2014 року ОСОБА_5 дає згоду та не заперечує проти відведення земельної ділянки у власність під забудову із лишків земельної ділянки, що знаходиться за вказаною адресою ОСОБА_2 Решта частина земельної ділянки площею 341,54 кв.м. обліковується, як землі не надані у власність чи користування та земельна ділянка орієнтовною площею 0,07 га, згідно міського земельного кадастру не обліковується та не зареєстрована, в чому вбачається самовільне зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га. За результатами проведеної перевірки були виявлені порушення у виді самовільного зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га (ст. 211 ЗК України) (т. 1 а.с.12).

Актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 грудня 2015 року № 70/01, № 71/01, № 72/01, складених Департаментом земельних ресурсів, були встановлені порушення використання земельної ділянки № 131-а по вул. Бродівській в м. Києві ОСОБА_3 без права, зареєстрованого відповідно до ст. 126 ЗК України - самовільне зайняття (т. 1 а.с.112-114).

З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 73/01 від 24 грудня 2015 року, складеного Департаментом земельних ресурсів вбачається, що було обстежено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 Під час обстеження було встановлено, що частина площею приблизно 0,449 га земельної ділянки відокремлена окремим парканом та огороджена спільно із суміжними земельними ділянками. На відокремленій частині земельної ділянки виявлено ознаки виконання ОСОБА_2 будівельних робіт. За результатами перевірки було встановлено використання ОСОБА_2 земельної ділянки площею приблизно 0,0449 га без права, зареєстрованого відповідно до ст. 126 ЗК України - самовільне зайняття (т. 1 а.с.115).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25 січня 2016 року, складеного Державною інспекцією сільського господарства в м. Києві, земельна ділянка по АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_4 Під час обстеження встановлено, що частина земельної ділянки орієнтовною площею 0,0449 га відокремлена парканом та огороджена спільно із суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_2, які обліковується за іншими фізичним особами та землями не наданими у власність чи користування. На даній частині земельної ділянки виявлено ознаки виконання ОСОБА_2 будівельних робіт, документи, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, передбачені ст.ст. 125, 126 ЗК України, відсутні, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 0,0449 га, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 211 ЗК України (т. 1 а.с.116).

Постановою Державної інспекції сільського господарства від 01 лютого 2016 року №01, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та п. б) ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 323 грн. А саме встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,049 га відокремлена парканом та огороджена спільно із суміжними земельними ділянками (їх частинами) по вул. Бродівській, 131, які обліковуються за іншими фізичними особами та землями не наданими у власність чи користування. На даній частині земельної ділянки виявлені ознаки виконання ОСОБА_2 будівельних робіт (влаштування фундаменту), документи, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, передбачені ст.ст.125,126 ЗК України відсутні, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,049 га (т. 1 а.с.117).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_3 використовує три земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,021 га, 0,0013 га, 0,02736 га без відповідної правової підстави та зобов'язана її повернути їх Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, шляхом звільнення від будівель і споруд (т.2 а.с.38-40).

Задовольняючи позовні вимоги суду першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 відповідачам у відповідності до закону у власність та/або користування не передавалась, правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку у відповідача відсутні, натомість наявні відповідні документи у позивача, а тому суд прийшов до висновку про наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

В силу ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 387 ЦК України передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до змісту цієї норми закону право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах, вказаних в цих рішеннях, а тому такі повноваження на території м. Києва є виключною компетенцією Київської міської ради як колегіального органу.

В силу положень ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому, ст. 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 189 ЗК України, ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

На підставі ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельної ділянки в придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель, споруджень, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель в м. Києві відповідно до рішення Київської міської ради від 29 вересня 2003 року №16/890 «Про Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві» покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

З наведених обставин справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 набув в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, що має кадастровий номер НОМЕР_1. Вказана земельна ділянка межує із землями, що не надані у власність чи користування та землями загального користування. Проте, актами різних компетентних органів встановлено, що вказані вільні земельні ділянки, а також частина земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано за позивачем, самовільно зайняті відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Земельні ділянки відокремлені окремим парканом та на них виявлені ознаки виконання ОСОБА_2 будівельних робіт, який був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

А отже висновок суду першої інстанції про наявність порушеного права позивача є обґрунтованим. Також вказаними обставинами спростовуються твердження представника відповідачів про наявність неналежного відповідача ОСОБА_2.

Крім того, обставини щодо самовільного зайняття відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у справі №752/4094/17-ц, за позовом ОСОБА_5 до КМР, треті особи: Департамент земельних ресурсів, ОСОБА_4, ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішень КМР, скасування свідоцтва про право власності, та за позовом третьої особи у справі, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яке на час розгляду справи апеляційним судом набрало законної сили. Саме ця обставина (самовільне зайняття земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3.) стала однією з підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Вказаним спростовуються і доводи апеляційної скарги щодо наявності двох однакових справ з тим самим предметом спору, але різними рішеннями, оскільки даний позов пред'явлений до належних відповідачів, осіб які безпосередньо здійснили зайняття земельної ділянки. До того ж, слід звернути увагу на суперечливість тверджень відповідачів, вони вказують про наявність неналежного відповідача ОСОБА_2 та вказують на належного ОСОБА_5, і одночасно стверджують про наявність вже вирішеного спору за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, що свідчить про прагнення до уникнення від цивільно-правової відповідальності.

Рішення у справі №752/4094/17-ц було ухвалено 05 березня 2018 року, ним відмовлено у задоволенні позовних ОСОБА_5 до КМР, треті особи: Департамент земельних ресурсів, ОСОБА_4, ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішень КМР, скасування свідоцтва про право власності виданих на ім'я ОСОБА_4 щодо земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Рішення, що є предметом даного апеляційного розгляду ухвалено 06 березня 2018 року, а отже на час розгляду справи та час ухвалення рішення право власності позивача не визнано незаконним, тобто є правомірним і підлягає судовому захисту.

Посилання відповідачів на відмову суду першої інстанції щодо зупинення розгляду справи не можна визнати обґрунтованим, оскільки воно не призвело до неправильного вирішення справи. До того ж з матеріалів справи вбачається, що вказане клопотання було заявлено повторно, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року провадження у даній справі було зупинене до розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_5 до КМР, Департаменту земельних ресурсів КМДА про визнання протиправним та скасування рішення щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки (т.1 а.с.51). Відновлено провадження було ухвалою суду від 28 березня 2017 року після надходження даних про закриття провадження адміністративним судом.

Отримавши судове повідомлення про призначений розгляд справи стороною відповідача було лише направлено клопотання про зупинення провадження у справі, пояснень з приводу заявлених позовних вимог та доказів на їх спростування суду представлено не було, в судові засіданні відповідачі також не з'являлись, що в сукупності свідчить про намір затягування розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності належного їх повідомлення про зміну позовних вимог також не є підставою для скасування рішення суду, оскільки по суті було змінено формулювання, доповнено про необхідність визначення у відповідності до координат зовнішніх меж земельної ділянки позивача, що зазначені у проекті землеустрою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог, що стосуються зобов'язання відповідачів звільнити земельну ділянку належну позивачеві, вказані висновки доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені відповідачами у зв'язку з поданням апеляційної скарги компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 19 лютого 2019 року.