___________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/308/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Ганєві А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за завою

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.07.2019 року звернулись до Київського районного суду міста Одеси зі спільною заявою в порядку окремого позовного провадження про розірвання шлюбу, в якій просять суд розірвати шлюб між ними, зареєстрований 28 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1385 від 28 вересня 2012 року.

Сторони у заяві зазначили, що від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В мотивування підстав щодо розірвання шлюбу, заявники зазначили, що останнім часом відносини між ними погіршилися, у зв`язку з чим вони припинили шлюбні відносини, причиною розпаду сім`ї з`явилися постійні розбіжності та різні погляди на сімейне життя.

02 липня 2019 року між заявниками укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини та щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, при цьому батько має право бачитись з нею в порядку, передбаченому зазначеним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрований в реєстрі за №7152.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11 липня 2019 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

У судове засідання 04 вересня 2019 року заявники не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 04.09.2019 року надали до суду заяву, в яких заяву підтримали, просять суд задовольнити, розгляд справи провести за їх відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

На підставі викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 04.09.2019 року за відсутності сторін по справі.

Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що 28 вересня 2012 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1385.

За час перебування у шлюбі, сторони мають спільну неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 , 03 березня 2013року, актовий запис №2235.

Відповідно до ч.1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Як зазначають заявники в своїй заяві, їх сумісне життя не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та протилежними поглядами на шлюб, тому вони припинили проживати однією сім`єю.

В цій заяві заявники також вказують, що вважають збереження їх шлюбу недоцільним, та подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам кожного з них.

Крім того, заявники надали суду копію укладеного між ними 02 липня 2019 року договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрований в реєстрі за №7152.

У вказаному договорі сторони визначили, що спільна дочка сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде постійно проживати спільно зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 . ОСОБА_1 зобов`язується виплачувати аліменти на дочку - ОСОБА_3 , до її повноліття, в твердій грошовій сумі у розмірі еквівалентної 500 (п`ятсот) доларів США за курсом НБУ на день здійснення платежу, а також: двічі на рік купувати необхідний сезонний одяг; щомісяця сплачувати необхідні додаткові витрати пов`язані з дочкою - оплата уроків/занять, тренувань/гуртків/курсів; в тому числі оплачувати необхідне для дочки лікування/оздоровлення. ОСОБА_1 зобов`язується не перешкоджати ОСОБА_2 виїжджати з їхньою спільною дочкою - ОСОБА_3 за кордон незалежно від мети поїздки, і в разі необхідності зобов`язується надавати відповідні нотаріально засвідчені дозволи для її ( ОСОБА_2 ) виїзду з їх спільної дочкою ( ОСОБА_3 ) за кордон. ОСОБА_2 зобов`язується не перешкоджати (прагнути всебічно забезпечити) спілкуванню ОСОБА_1 з їх спільної дочкою ОСОБА_3 в будь-який період - календарні дні/місяці, будь-який час - за тривалістю. Крім того ОСОБА_2 зобов`язується не перешкоджати ОСОБА_1 виїжджати з їхньою спільною дочкою - ОСОБА_3 за кордон (незалежно від мети поїздки: туризм/лікування/навчання), і в разі необхідності зобов`язується надавати відповідні нотаріально засвідчені дозволи для його виїзду ( ОСОБА_1 ) з їх спільної дочкою ( ОСОБА_3 ) за кордон. ОСОБА_2 стверджує, що зазначений в даному пункті договору перелік прав ОСОБА_1 на особисте виховання їхньої спільної дочки не є вичерпним. Зазначено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до повноліття ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати, а тому заява сторін про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77, 81, 141, 263-265, 293, 352, 354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст.ст. 109, 110, 112, 113 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1385 від 28 вересня 2012 року.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Заявникові ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 04 вересня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.