Номер провадження: 22-ц/813/3275/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрова Л.Г.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від відповідача ОСОБА_3 - не з`явились,

переглянувши справу №522/13164/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року у складі судді Шенцевої О.П., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 18 липня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що квартиру АДРЕСА_1 надано 5 серпня 1985 року ОСОБА_4 на склад сім`ї з трьох осіб. Основний квартиронаймач ОСОБА_4 померла у 1993 році, в квартирі залишилися бути зареєстрованими він її племінник ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що з січня 2012 року ОСОБА_3 у квартирі не проживає, участі в утриманні житла не несе, позивач ОСОБА_1 просив на підставі статей 71,72 ЖК України визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_3 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вимог (а.с.60-61).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.65-67).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у не перевірці всіх обставин, що мають значення для вирішення спору, у неправильній оцінці наданих доказів, які підтверджують факт не проживання відповідача в квартирі більше шести місяців без поважних на те причин, відсутності в квартирі належних відповідачу речей тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно посвідчення №145 від 5 серпня 1985 року на право зайняття службової житлової площі, виданого Центральною районною радою народних депутатів м. Одеси, ОСОБА_4 на сім`ю з трьох осіб (син ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 ) надано службову квартиру на період роботи на посаді, яка складалася з 2-х кімнат площею 24,6 кв.м та розташовувалась за адресом: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно Довідки №6475 від 13 червня 2017 року виробничої дільниці №6 КП ЖКС «Порто-Франківський» в квартирі №22 житловою площею 24,6 кв.м загальною площею 32,00 кв.м АДРЕСА_1 , особовий рахунок відкрито на ОСОБА_4 , яка померла у 1993 році, в квартирі зареєстровані племінник ОСОБА_1 з 6 березня 1987 року, син ОСОБА_3 з 14 серпня 1985 року; квартира не приватизована (а.с.6).

За даними відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_3 , 1955 року народження, в квартирі АДРЕСА_1 значиться зареєстрованим з 11 листопада 1996 року; дані внесені при видачі 11 листопада 1996 року Центральним РВ м. Одеси паспорта, серія НОМЕР_1 (а.с.13).

Згідно акту від 14 червня 2017 року про не проживання, ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше п`яти років, даний факт підтверджується сусідами та ОСОБА_1 , підписи сусідів та ОСОБА_1 посвідчені начальником виробничої дільниці №6 КП ЖКС «Порто-Франківський» (а.с.7).

Вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , пред`явлено на підставі статей 71, 72 ЖК України.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; згідно статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову із заявлених позивачем підстав, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності заявлених вимог доказами.

Так, ОСОБА_3 є особою, яка входила до складу сім`ї ОСОБА_5 , при видачі останній у 1985 році ордеру на службову квартиру. ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі з 14 серпня 1985 року, при видачі у 1996 році паспорта реєстрація постійного місця проживання була знову проставлена у квартирі АДРЕСА_1 .

Квартира не є приватною власністю, уповноважений Одеською міською радою орган не ставить питання про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом.

Наявний в справі акт від 14 червня 2017 року про не проживання ОСОБА_3 складений самим позивачем ОСОБА_1 , акт не є складеним в установленому законом порядку уповноваженим на то органом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України та у визначеному статтею 72 ЖК України порядку, передбачає обов`язкове з`ясування причин відсутності особи у жилому приміщенні, так як відсутність особи з поважних причин виключає визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 не надав доказів того, що ОСОБА_3 не проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації без поважних причин, посилання на те, що йому не відомо перебування ОСОБА_3 , що з останнім він не спілкується тощо не надає підстав для задоволення позову, так як обов`язок доказування лежить на сторонах, суд не вправі з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору.

Саме по собі не проживання ОСОБА_3 в квартирі певний час не є безумовною підставою для задоволення позову, доказів не проживання ОСОБА_3 в квартирі без поважних причин понад шість місяців позивачем ОСОБА_1 не надано, відтак, позовні вимоги не доведено, правові підстави для задоволення позову відсутні, з чим суд першої інстанції визначився правильно.

Посилання в апеляційній скарзі на частину 2 статті 107 ЖК України не приймається, так як вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, заявлено на підставі статей 71, 72 ЖК України, а не на підставі частини 2 статті 107 ЖК України. Виходячи з визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Що ж до меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, то відповідно до положень частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 січня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова