ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 521/1641/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/367/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року у складі судді Михайлюка О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Позивач посилався на те, що згідно кредитного договору № 0 від 05 липня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , позичальник отримала кредит в сумі 50 000,00 доларів США, зі сплатою встановленої процентної ставки в розмірі 13,50 % річних, строком до 05 липня 2014 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_2 передала в іпотеку за договором іпотеки від 05 липня 2007 року, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 0 від 05 липня 2007 року, що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,60 кв.м., житловою площею 45,80 кв.м.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального права, та відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності позивачем та визнання права власності на спірне майно за іпотекодержателем.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що на момент звернення з позовом до суду існувала судова практика про задоволення подібних позовів.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» має право на набуття права власності на іпотечне майно за рішенням суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно кредитного договору № 0 від 05 липня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , позичальник отримав кредит в сумі 50 000,00 доларів США, зі сплатою встановленої процентної ставки в розмірі 13,50 % річних, строком до 05 липня 2014 року (т. 1 а.с. 12-22).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 05 липня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого позичальник передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 27-31).

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 0 від 05 липня 2007 року, що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги (т. 1 а.с. 52-55).

Станом на 27 листопада 2013 року заборгованість позичальника за кредитним договором № 0 від 05 липня 2007 року складає: 337 583,55 гривень - тіло кредиту; 227267,29 гривень - відсотки; а всього 564 850,85 гривень (т. 1 а.с. 35).

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодарежателем про задоволення вимог іпотеко держателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути кладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Отже, передача та реєстрація за іпотекодержателем права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, в рахунок виконання основного зобов`язання може відбутися: лише в позасудовому порядку на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 2.10 іпотечного договору та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлюється порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме і рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Також необхідно врахувати, що можливість виникнення права власності за рішенням суд3у передбачено лише статтями 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Аналіз положень ст.ст. 33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку», норм ст.ст. 328, 335,376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотеко держателя за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотеко держателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. А договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі при цьому передбачає передачу іпотеко держателю права власності та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі №522/12709/14-ц та у постанові Верховного Суду № 760/14438/15-ц від 21 березня 2018 року.

Оскільки, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем за рішенням суду законом не передбачено, то позов ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та визнання за банком права власності на спірну квартиру задоволенню не підлягає.

При встановлених обставинах доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, як постановлене з порушенням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 368,374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року скасувати.

У позові публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 червня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков