Справа № 461/8911/19
Провадження № 6/461/253/19
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 року Галицький районний суд м.Львова в складі: головуючого судді Мисько Х.М., з участю секретаря Волошин Ю.П. представника боржника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові подання начальника Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного управління юстиції у Львівській області Тетюка Р.М. про визначення 1/1 ідеальної частки майна за ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №28496295,

В С Т А Н О В И В :

начальник Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Тетюк Р.М. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна, що належить боржнику ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №28496295. В обґрунтування подання вказує на те, що на виконанні у Галицького ВДВС м.Львів перебуває виконавче провадження № 28496295 з примусового виконання виконавчого листа №2/2756/06 виданого 12.09.2006 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 26.06.2006 року. Станом на 06.11.2019 року заборгованість за несплату аліментів становить у сумі 103 743,50 грн., виконавчий збір у сумі 9416,00 грн. та штраф у сумі 39 058 грн. Боржник добровільно рішення суду не виконує, борг не сплачує. Крім того, начальник виконавчої служби зазначає, що за боржником зареєстроване нерухоме майно 1/1 приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що без судового рішення про визначення 1/1 ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_2 за боржником ОСОБА_2 , підготовка до прилюдних торгів та самі торги не можуть бути проведені, просить суд вказане подання задоволити для виконання виконавчого листа №2/2756/06 виданого 12.09.2006 року Галицьким районним судом м.Львова.

Представник Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки.

Представник ОСОБА_2 адвокат Поліщук М.Т. в судовому засіданні подання заперечив, просив відмовити у задоволені такого.

Заслухавши думку представника боржника, дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Галицькому відділі державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження №28496295 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2756/06 виданого 12.09.2006 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 26.06.2006 року.

05.09.2011 року державним виконавцем відділу в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно відповіді ОКП «БТІ та ЕО» за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме: Ѕ частка спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

25.10.2018 року державним виконавцем відділу в порядку ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу, який становить 39 058 грн.

Станом на 06.11.2019 року заборгованість за несплату аліментів становить: 103 743,50 грн., виконавчий збір у сумі 9416,00 грн. та штраф у сумі 39 058 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 15.04.2019 року у справі №461/2057/19 відмовлено в задоволенні подання державного виконавця про визначення частки майна, що належить ОСОБА_2 .

Державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 18 Закону України "Про иконавче провадження" скеровано запити в органи реєстрації з метою виявлення рухомого та нерухомого майна належного боржнику на праві приватної власності, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до даних інформаційної довідки з Реєстру власності на нерухомого майно в порядку доступу державних виконавців встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстроване нерухоме майно приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Державним виконавцем в порядку ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу ОКП JIOP «БТІ та ЕО» скеровано вимогу про надання технічної документації на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 копії свідоцтва про право власності від 06.10.2011 року, копію витягу з реєстру про державну реєстрацію та технічний паспорт на приватизовану квартиру (будинок) ОКП JIOP «БТІ та ЕО» надано.

Згідно наданого БТІ свідоцтва про право власності співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Згідно ч.1 ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Вказана норма процесуального права встановлює порядок, в якому має бути здійснене звернення до суду, для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а також порядок розгляду даного питання.

Частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Положеннями ст. 371 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

При цьому безпосередньо порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст.443 ЦПК України, згідно якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз положень ст.ст. 366, 371-372 ЦК України, ст. 443 ЦПК України дає можливість встановити, що суд не просто визначає частку майна боржника у спільному майні, а саме виділяє частину майна в натурі з метою подальшого звернення стягнення на цю частину, що відповідно до ст.364 ЦК України має наслідком припинення права спільної сумісної власності.

Із матеріалів подання вбачається, що співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_3 є також ОСОБА_5 , яка не є боржником у вказаних правовідносинах.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Порядок примусового звернення стягнення на майно особи при виконанні судових рішень встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, стаття 18 цього ж Закону встановлює, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.2 ст.48 вказаного Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах,інші цінності,у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч.1 ст.50 зазначеного Закону, звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", заяви (подання) мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, ГПК та КАС України.

З огляду на вказані вимоги заява (подання) повинні містити: найменування осіб сторін у справі, їх місце знаходження, проживання, поштовий індекс, номер засобів зв`язку, якщо такі відомі. При цьому, при вирішенні питання стосовно того, яких осіб необхідно зазначати як сторони у справі, слід виходити з наступного.

Відповідно до положень глави 4 ЦПК України, пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", учасник виконавчого провадження, який звернувся до суду з заявою (поданням) бере участь у її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи. У переважній більшості випадків як заінтересовані особи мають бути зазначені сторони виконавчого провадження стягувач та боржник. Інші особи вказуються як заінтересовані при зверненні до суду, зокрема з питань визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами сторони виконавчого провадження та особи, які спільно з боржником володіють майном.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з обов`язковим викликом у судове засідання не лише державного виконавця, боржника, стягувача й прокурора (у випадках здійснення останнім представництва інтересів громадянина або держави в суді), а й учасників спільної власності на майно та з додержанням вимог ст.29 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування.

Зі змісту даних положень вбачається, що питання про визначення частки боржника у спільній власності розглядається судом у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням про час і місце такого засідання сторін (державного виконавця, боржника, стягувача) та усіх заінтересованих осіб, тобто учасників спільної власності на майно.

Згідно правової позиції ВСУ в постанові від 15 січня 2014 року у справі №6-148 цс 13 об`єктом реалізації з прилюдних торгів може бути нерухоме майно, яке є об`єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об`єкт власності)), а не його частина, яка не набула статусу об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку. Відтак, суд не приймає посилання виконавця на те, що підготовка до прилюдних торгів та самі торги не можуть бути проведені без вирішення питання щодо визначення 1/1 частки з об`єкта нерухомого майна й набуття статусу об`єкта цивільних прав.

На думку суду, дії державного виконавця, пов`язані із визначенням частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, як один з етапів процедури реалізації майна, в даному випадку порушують принцип справедливості, який передбачає забезпечення розумного балансу між інтересами стягувача та правами і інтересами інших осіб, які не є учасниками виконавчого провадження.

Разом з тим, до свого подання державним виконавцем не додано доказів того, що державним виконавцем вживалися заходи щодо встановлення в боржника інших цінностей, зокрема: коштів на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, рахунків в цінних паперах у депозитарних установах, а також щодо встановлення в боржника іншого рухомого майна чи конкретних предметів (меблі, оргтехніка, побутова техніка тощо), на які необхідно в першу чергу звернути стягнення на погашення заборгованості згідно виконавчого документу.

Відтак, суд дійшов висновку про недоведеність підстав для задоволення подання начальника Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного управління юстиції у Львівській області Тетюка Р.М. про визначення 1/1 ідеальної частки майна за ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №28496295. За таких обставин, подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні подання начальника Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного управління юстиції у Львівській області Тетюка Р.М. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Х.М. Мисько