ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 649/323/18 Головуючий в І інстанції: Соловйов В.В.
Номер провадження: №22-ц/819/263/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року, у складі судді Соловйова В.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до Великолепетиської селищної ради Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

18 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області помер його дідусь - ОСОБА_5 , якому за життя належав на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою згідно Свідоцтва про право власності на будівлю від 01 вересня 1958 року. Належність вказаного будинку ОСОБА_5 підтверджується також і довідкою КП "Каховське бюро технічної інвентаризації" від 22 березня 2018 року.

21 грудня 1984 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів йому, своєму онуку, нерухоме майно, яке складається із вказаного житлового будинку.

07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Великолепетиського районного нотаріального округу Херсонської області Жолуденко О.О. заведено спадкову справу №145/2016 за його заявою про фактичне прийняття спадщини за заповітом, оскільки на момент смерті спадкодавця він був неповнолітнім та вступив в управління спадковим майном.

На даний час він не може реалізувати своє право на успадкування вказаного житлового будинку та надвірних будівель через відсутність оригіналу Свідоцтва про право власності на будівлю від 01 вересня 1958 року, у зв`язку з чим вказаний приватний нотаріус відмовив 17 жовтня 2016 року йому у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року позов було задоволено. Суд вирішив визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказав, що суд не звернув увагу на те, що позивач, якому на час смерті спадкодавця ОСОБА_5 виповнилося лише 14 років, за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ) разом зі спадкодавцем не проживав та не був зареєстрований, тобто він не прийняв спадщину за заповітом. А тому спадщину прийняла дочка померлого ОСОБА_5 ОСОБА_6 (його, тобто апелянта, дружина), яка проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем і яка як єдина спадкоємиця за законом фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Після її смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняв він, її чоловік, який проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавицею і який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що у 2000 році йому виконавчим комітетом селищної ради було надано дозвіл на переоформлення житлового будинку у господарські приміщення та затвердити раніше збудовані приміщення по АДРЕСА_1 , в результаті чого вказаний житловий будинок є літньою кухнею та надвірними будівлями житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , належного йому на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.1988 року. Всупереч вказаному суд невмотивовано не залучив його до участі у справі в якості належного відповідача.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу як особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням порушені його права.

При розгляді справи апеляційним судом ухвалою від 23.04.2019 року було залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_1 , тобто особи, яка подала апеляційну скаргу, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме дружину померлого ОСОБА_2 , а також синів померлого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_2 наполягає на задоволенні скарги, а інші правонаступники - не наполягають.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що прийняв спадщину після смерті дідуся ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Великолепетиської селищної ради № 2918 від 03.09.2018 року. У зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Справу вдруге було призначено до апеляційного розгляду на 09.07.2019 року о 10-00 годині, однак представник Великолепетиської селищної ради Херсонської області та ОСОБА_4 , які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися та про причини неявки не повідомили. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи вказані положення закону, незалучення скаржника до участі у розгляді справи і, відповідно, відсутність в нього можливості надати відповідні докази, апеляційний суд вважає поважною причину неподання скаржником та його правонаступника ОСОБА_2 у встановлений строк докази, у зв`язку з чим ухвалив прийняти їх на стадії апеляційного перегляду справи.

Таким чином, при апеляційному розгляді до матеріалів справи були долучені наступні документи, які були в додатку до апеляційної скарги:

--- рішення виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради №61 від 24.03.2000р;

--- відомість від 26.03.2018р №2592, надану Великолепетиською селищною радою;

--- свідоцтво про одруження 10.10.2003р скаржника та ОСОБА_7 , прізвище якої після одруження змінилось на " ОСОБА_8 ".

Відповідно до Свідоцтва про право власності на будівлю від 01.09.1958 року домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , яке складається із одного житлового будинку розміром 16,00 х 6,45, пристрою розміром 3,9 х 2,5, сараю, погріба, дійсно належить ОСОБА_5 на праві власності. Свідоцтво видано на підставі рішення селищної ради від 29.07.1957р та довідки колгоспу ім. Петровського (а.с.8-9).

Матеріали справи містять копію паспорта позивача, ІНФОРМАЦІЯ_4 , його РНОКПП (Реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію його свідоцтва про народження (а.с.10, 11, 14).

Згідно Свідоцтву про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Велика Лепетиха Херсонської області (а.с.12).

За довідкою №26 КП "Каховське бюро технічної інвентаризації" від 22 березня 2018 року ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності від 01.09.1958 року належить на праві власності станом на 31.12.2012р домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно довідки від 06.10.2016р №3871 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно та на день смерті проживав по АДРЕСА_1 . На момент смерті та протягом 6 місяців з дня його смерті за вказаною адресою разом з ним проживали та були зареєстровані: дочка - ОСОБА_6 , громадянин ОСОБА_1 , онук - ОСОБА_4 , онук - ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15).

До справи була долучена копія спадкової справи №145/2016 майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 (а.с.43-54).

ОСОБА_3 подав 07.10.2016р нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказав, що на момент смерті був неповнолітній та вступив в управління спадковим майном (а.с.44).

За заповітом від 21.12.1984 року, посвідченим Тарасенко В.М., державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №889, ОСОБА_5 заповів онуку ОСОБА_3 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.50).

Листом приватного нотаріуса Великолепетиського районного нотаріального округу Жолуденко О.О. вих. №679/02-14 від 07.10.2016 року: заведено спадкову справу №145/2016 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , за заявою ОСОБА_3 про фактичне прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Великолепетиською державною нотаріальною конторою 21.12.1984 року, після смерті ОСОБА_5 , оскільки на момент смерті спадкодавця він був неповнолітнім та вступив в управління спадковим майном. Інших заяв не надходило. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.17).

При апеляційному розгляді до справи також була долучена копія спадкової справи №194/2018 майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 скаржника ОСОБА_1 (а.с.128-180).

Згідно свідоцтву про смерть скаржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в смт.Велика Лепетиха (а.с.133).

За нотаріально посвідченим заповітом від 17.07.2013р все своє майно він заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.135).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 04.10.2018р за №3202 на момент смерті ОСОБА_1 він проживав за адресою АДРЕСА_1 і з ним проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_2 та громадянка ОСОБА_10 (а.с.134).

Відповідно до Свідоцтва про одруження скаржник ОСОБА_1 та ОСОБА_7 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_10 , прізвище останньої після одруження - " ОСОБА_8 " (а.с.101, 136).

За копіями свідоцтв про народження (у позивача свідоцтво про народження - повторне) скаржник ОСОБА_1 є батьком позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.142, 161)

Після смерті скаржника ОСОБА_1 до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина ОСОБА_2 (а.с.129), його син ОСОБА_3 (позивач) (а.с.141) та син ОСОБА_4 (а.с.146).

Приватним нотаріусом спадкоємцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направлено листи відповідно від 21.03.2019р та від 13.03.2019р, в яких їм повідомлялось про наявність заповіту, складеного від імені спадкодавця, який охоплює відповідне спадкове майно. Нотаріус просив їх надати документи (за їх наявності), які підтверджували б їх право на обов`язкову частку. Крім того, спадкоємцю ОСОБА_4 роз`яснювалось необхідність подання заяви про прийняття спадщини, оформленою належним чином (заява була подано поштовим зв`язком) (а.с.164, 175).

Відповідно до клопотання ОСОБА_1 від 14.05.2018 року він із інтернет-сайту Великолепетиського районного суду Херсонської області дізнався про знаходження у провадженні суду цієї справи. Він зазначив, що саме він має бути відповідачем у цій справі, оскільки спадкове майно, право власності на яке просить визнати за собою позивач, на даний час знаходиться у його власності відповідно до свідоцтва про право власності та технічного паспорту, за яким під літ. "К" значиться майно, на яке претендує позивач і розташоване воно по АДРЕСА_1 5 а . Просив ініціювати перед позивачем питання про заміну неналежного відповідача селищну раду, яка до даних відносин спадкування немає жодного відношення, і за наявності такого клопотання визнати його ( ОСОБА_1 ) відповідачем у цій справі (а.с.26).

До вказаного клопотання були долучені Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 30.12.1988 року та технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вказані документи судом першої інстанції були долучені до матеріалів справи.

Так, відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 30.12.1988 року в цілому житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Великолепетиської селищної ради №48 від 13.05.1988р. Домоволодіння складається із одного житлового будинку (а.с.27).

За технічним паспортом на вказане домоволодіння по АДРЕСА_1 до складу останнього, зокрема, входять:

--- житловий будинок літ."А", 1982 року забудови, площею 98,4кв.м;

--- літня кухня літ."К", 1917 року забудови, розміром розміром 16,00 х 6,45м, площею 103,2кв.м;

--- літня кухня літ."Г", 1967 року забудови, розміром 6,30 х 4,10м, площею 25,8кв.м. та інше (а.с.28-29).

Представник позивача ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяви від 14.05.2018р та від 19.06.2018р, у яких зазначила, що заперечує проти залучення ОСОБА_1 до участі у справі у якості належного відповідача, оскільки він проживає по АДРЕСА_1 , а спадкове майно розташоване по АДРЕСА_1 . Позов ОСОБА_3 підтримала у повному обсязі, а справу просить суд розглянути у її відсутність (а.с.31, 55).

Відповідно до рішення №61 виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради від 24.03.2000 року було надано дозвіл на переобладнання житлового будинку у господарські приміщення розміром 16,00 х 6,45м та затверджено раніше збудовані приміщення по АДРЕСА_1 5: літня кухня розміром 6,30 х 4,10м, гараж 5,9 х 4,10м, сарай 5,95 х 5,05м, підвал 3,33 х 2,48м, туалет тощо (а.с.80).

Згідно відомості від 26.03.2018р №2592, наданої Великолепетиською селищною радою, домоволодіння по АДРЕСА_1 , що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 згідно земельно-кадастрової книги, збудовано на земельній ділянці площею 0,12га, наданій у користування для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка не приватизована (а.с.78).

До відзиву на апеляційну скаргу було долучено довідку від 03.09.2018р №2918, за якою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно та на день смерті проживав по АДРЕСА_1 . На момент смерті та протягом 6 місяців з дня його смерті за вказаною адресою разом з ним проживали та були зареєстровані: дочка - ОСОБА_6 , онук - ОСОБА_4 , онук - ОСОБА_3 , онук - ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.93).

Згідно листа селищної ради від 03.09.2018р №02-42/1230 в довідці від 06.10.2016р помилково не вказано факт проживання та реєстрації онука ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою АДРЕСА_1 (а.с.92).

Отже, зазначені вище документи свідчать про таке.

Позивач ОСОБА_3 , подавши 07.10.2016р заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказавши при цьому, що на момент смерті був неповнолітній та вступив в управління спадковим майном, отримав від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на це ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом.

Натомість його батько ОСОБА_1 , який після смерті ОСОБА_6 (матері позивача та своєї дружини) з 2003 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , став оспорювати право свого вказаного сина на зазначений будинок, оскільки вважає, що він сам став його власником. При цьому надав документи, що свідчать про те, що вказаний житловий будинок, який раніше значився по АДРЕСА_1 , є літньою кухнею та надвірними будівлями житлового будинку , розташованого по АДРЕСА_1 , належного йому на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.1988 року.

Суд першої інстанції не залучив ОСОБА_1 до участі у цій справі й ухвалив рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, однак ІНФОРМАЦІЯ_7 помер. Після його смерті спадщину прийняли його дружина ОСОБА_2 , його син ОСОБА_3 (позивач) та син ОСОБА_4 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, пославшись на ст.ст. 316-319, 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1268 ЦК України,виходив з того, що позивач як спадкоємець прийняв спадщину після смерті свого діда ОСОБА_5 , подавши заяву до нотаріальної контори і оскільки на момент смерті спадкодавця він був неповнолітнім та вступив в управління спадковим майном, виходив з того, що йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на будинок.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушивши норми процесуального права і неправильно застосувавши норми матеріального права, що відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно п.3 ст.34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування? свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом указаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 01 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 01 січня 2004 року, застосовується ЦК Української РСР (у редакції 1963 року).

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що спадкоємцями першої черги за законом є, у тому числі, діти померлого.

Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на час смерті ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач був зареєстрований і проживав у спірному домоволодінні по АДРЕСА_1 на момент смерті свого діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , при цьому на той час позивач був неповнолітній.

З огляду на вказане він стверджує, що прийняв спадщину за заповітом після смерті свого вказаного діда.

Прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном не залежить від того, що в інтересах неповнолітнього спадкоємця протягом 6 місяців після смерті спадкодавця чи після досягнення спадкоємцем повноліття не було подано відповідно законним представником чи ним самим до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 року. Норми ЦК Української РСР 1963 року не передбачали автоматичне прийняття спадщини неповнолітньою особою.

Скаржником ОСОБА_1 надано, як він вважає, докази на підтвердження набуття ним права власності на спірний житловий будинок, який змінив свій статус на літню кухню і став складовою частиною іншого об`єкта нерухомого майна - домоволодіння по АДРЕСА_1 . Про це він вказував і при розгляді справи в суді першої інстанції. Він доводить, що позивач (його син) спадщину після смерті спадкодавця (свого діда) не прийняв, натомість спадщину після смерті спадкодавця (свого батька) прийняла його (скаржника) дружина ОСОБА_6 , а після неї - саме він, скаржник. Саме він з дружиною на підставі рішення виконавчого комітету селищної ради переобладнав будинок в господарське приміщення, побудував інший житловий будинок на вказаній земельній ділянці й отримав на нього свідоцтво про право власності, при цьому адреса нерухомого майна змінилася з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд вважає, що доводи скаржника, правонаступниками якого є його дружина ОСОБА_2 , а також його сини ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , заслуговують на увагу, оскільки дійсно з технічного паспорту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що до його складу входить літня кухня літ."К" розміром 16,00 х 6,45м, що співпадає з житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , щодо якого на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності від 01.09.1958 року. Також співпадає і розмір тамбура до вказаної будівлі літ."К" - 3,9 х 2,5м. Крім того, і при апеляційному розгляді справи позивач зазначив, що свого часу його батько ОСОБА_1 незаконно переобладнав будинок в господарське приміщення, а саме в літню кухню літ."К" розміром 16,00 х 6,45м.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов`язки. При цьому участь третіх осіб у справі є опосередкованою формою захисту їх прав та інтересів, що пов`язані зі спірними правовідносинами, оскільки за результатом вирішення спору у сторін виникнуть права та обов`язки, а у третіх осіб судове рішення може бути лише підставою для цього.

Відповідно до ст.51 ЦПК України:

--- суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1);

--- якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2).

Суд першої інстанції у порушення ст.ст.13, 51, п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України, не зважаючи на подане 14.05.2018 року до суду клопотання ОСОБА_1 від 14.05.2018 року, не роз`яснив позивачеві його права на подачу заяви про залучення скаржника ОСОБА_1 , який є його батьком і який заперечує прийняття позивачем спадщини і наполягає на належності йому спірного майна, до участі у справі в якості співвідповідача, хоча оскаржене рішення безпосередньо стосуються його прав та інтересів. Також суд не вирішив і питання про заміну за клопотанням позивача первісного відповідача належним відповідачем.

З огляду на зазначене скаржник повинен був бути залученим до участі у даній справі в якості співвідповідача для того, щоб дати йому можливість захистити свої права, наводити свої докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення проти цього позову. Натомість рішенням суду про визнання права власності на спадкове майно за позивачем вирішено питання про його права на спадкове майно, а саме на спірне нерухоме майно, яке за рішенням виконавчого комітету селищної ради змінило свій статус з житлового будинку на господарське приміщення і яке на підставі свідоцтва про право особистої власності від 30.12.1988 року та технічного паспорта належить скаржнику та входить до складу житлового будинку за іншою адресою, а саме по АДРЕСА_1 .

Тобто, незалучення скаржника ОСОБА_1 до участі в справі в якості співвідповідача унеможливлює задоволення цього позову.

Суд же на вказане уваги не звернув, не визначився належним чином з колом учасників справи, а тому прийшов до помилкового висновку про задоволення цього позову.

Отже, суд вирішив питання про права і обов`язки особи, не залученої до участі у розгляді справи, що відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування вказаного судового рішення та ухвалення нового рішення.

Суд апеляційної інстанції за процесуальним законодавством на стадії апеляційного розгляду позбавлений можливості залучати до участі у справі осіб, які не приймали участі у справі у суді першої інстанції. Якщо брати до уваги доводи апеляційної скарги, то позивач намагається в непроцесуальний спосіб (з урахуванням того, що скаржник ОСОБА_1 не був залучений до участі у справі), довести факт прийняття ним спадщини після смерті діда ОСОБА_5 , наявність як об`єкта права власності житлового будинку по АДРЕСА_1 та належність його йому (позивачу). Зазначене він мав би робити в суді першої інстанції, залучивши вказану особу ( ОСОБА_1 ) до участі в розгляді справи в якості відповідача.

Враховуючи наведене, переглядаючи в апеляційному порядку судове рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.3 ст.376ЦПК України, ст.ст.529, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 19 червня 2018 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Великолепетиської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкуваннявідмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 10 липня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська