Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1116/18 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 283/1116/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - Міхненка Сергія Сергійовича та ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Саланди О.М у м. Малині,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на її користь на утримання їх спільної доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800,00 гривень до твердої грошової суми 1800,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягувати з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 50% від понесених позивачем, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування ОСОБА_4, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 12.10.2015 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, від якого мають спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13.12.2017 шлюб розірвано. За рішенням суду з відповідача на її користь стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно. Вказала, що донька ОСОБА_4 має захворювання вродженої вади розвитку хребта та спинного мозку, синдрому фіксованого спинного мозку, у зв'язку з чим їй встановлено інвалідність дитинства (підгрупа А). Наявне захворювання потребує постійного лікування та реабілітації, що потребує значних матеріальних витрат. Зазначила, що на проведення лікування доньки у травні 2018 року нею було витрачено 9477 грн. 35 коп. Вказала, що у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною вона працює неповний робочий день та отримує заробітну плату, розмір якої є меншим мінімального. Оскільки відповідач працює неофіційно, має регулярний мінливий дохід, тому вважає, що він має змогу платити аліменти у більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду та у зв'язку із хворобою дитини брати участь у додаткових витратах на її лікування. У зв'язку із наведеними обставинами позивач просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15.11.2017 року. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 01.04.2034 року. У стягненні додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та витрат на правову допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Міхненко С.С., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному. Виходячи із доводів апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягнені додаткових витрат та витрат на правову допомогу. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув понесені позивачкою витрати на лікування доньки у сумі 9477, 35 грн, оскільки такі витрати підтверджені належними доказами, а хвороба дитини є особливою обставиною для стягнення додаткових витрат. Крім того, судом не взято до уваги наявний в матеріалах справи договір про надання правової допомоги, перелік виконаних робіт за вказаним договором та квитанції про оплату за надані послуги у розмірі 3000 грн. та безпідставно відмовлено у задоволенні вказаної вимоги. В решті рішення суду першої інстанції представником позивачки не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1800 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, в іншій частині судове рішення залишити без змін. Зазначає, що при ухваленні рішення про збільшення розміру аліментів судом першої інстанції не враховано, що у нього є ще одна дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання якої він сплачує аліменти за рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10.08.2018 у розмірі 1000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також сплачує аліменти на утримання дружини у розмірі 200 грн. Також вказує, що всупереч положенням ст. 182 СК України суд не взяв до уваги його стан здоров'я, оскільки він має хронічне захворювання легенів, а також матеріальне становище, оскільки тривалий час не працює та не має постійного доходу. Вважає, що за наявності вказаних обставин у суду не було підстав для збільшення розміру аліментів. В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відзивів на апеляційні скарги не надходило.

До апеляційного суду з'явився ОСОБА_2 та надав пояснення аналогічні викладеному в його апеляційній скарзі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період із 12.10.2015 по 15.11.2017 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-6).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23.10.2017 із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 06.10.2017 до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 200 грн щомісячно, починаючи з 06.10.2017 до досягнення дитиною трьохрічного віку до 1 квітня 2019.

Вказане рішення перебуває на виконанні (а.с. 47-48).

Посилаючись на стан здоров'я дитини, необхідність постійного лікування та скрутний матеріальний стан, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка має скрутне матеріальне становище, донька має вроджену хворобу та потребує постійного лікування, а відтак існують підстави для збільшення розміру аліментів у визначеній позивачкою сумі.

Відмовляючи у стягненні додаткових витрат на дитину, суд дійшов висновку, що заявлений позивачкою розмір додаткових витрат «50% від понесених позивачем додаткових витрат» не є передбачуваним та обґрунтованим.

Також, відмовивши у стягненні витрат на правничу допомогу суд першої інстанції зазначив, що подані позивачкою докази отримання нею правничої допомоги не є належними, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та витрат на правничу допомогу, представник позивачки - Міхненко С.С. подав апеляційну скаргу на рішення суду в означеній частині. В решті рішення суду позивачкою не оскаржується.

Розглянувши справу, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції в оскаржуваній представником позивачки Міхненком С.С. частині та вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається статтею 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу.

Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред'явила такий позов.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції встановив, що донька сторін ОСОБА_4 має вроджені вади хребта, їй рекомендовано виготовлення жорсткого корсета Шено із головоутримувачем (а.с. 13, 24).

На виконання вказаних рекомендацій позивачка здійснила замовлення вказаного корсета у м. Харкові та оплатила його, про що надала відповідну квитанцію на суму 5000, 00 грн. (а.с. 26).

Разом із тим, всупереч вказаним вище нормам закону суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивачки про стягнення із відповідача додаткових витрат та поданим нею доказам, а тому безпідставно відмовив у задоволенні позову в цій частині в повному обсязі.

Водночас, суд першої інстанції правильно вказав, що у матеріалах справи відсутні докази того, що у подальшому позивачем будуть понесені такі самі додаткові витрати на лікування, це є її припущенням, тому суд правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині стягнення з відповідача суми додаткових витрат щомісячно.

Виходячи із наведеного, керуючись положеннями ст. 185 СК України щодо відшкодування фактично понесених додаткових витрат, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки в цій частині та вважає, що із ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 2 500грн, що становить 50 % понесених нею витрат на придбання жорсткого корсету.

Позивачкою до матеріалів справи долучено фіскальні чеки з аптеки, проте не підтверджено (наприклад, довідкою лікаря), що саме зазначені препарати необхідні для лікування дитини, а тому колегія суддів не може оцінити їх як належний доказ для підтвердження додаткових витрат та відмовляє у їх стягненні, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

В подальшому позивачка не позбавлена права звернення до суду з вимогами до відповідача про стягнення понесених та документально підтверджених додаткових витрат на лікування дитини.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу необхідно зазначити таке.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення в цій частині.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Із матеріалів справи вбачається, що між Адвокатським бюро «Міхненко та партнери» в особі керівника бюро - адвоката Міхненка С.С. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомогти № 04-05.2018 від 30.05.2018 (а.с. 27-30).

Відповідно до акта виконаних робіт від 21.06.2018 року представник позивача надавав послуги на суму 3000 грн. у формі: надання письмової консультації та підготовка необхідних додатків для позовної заяви (вартість 500 грн), підготовка позовної заяви (вартість позову 1000 грн.) та участь під час розгляду справи у суді, представництво інтересів клієнта (у підрахунку не менше 3 судових засідань, 1 засідання складає 500 грн) (а.с. 55).

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що Міхненко С.С. брав участь лише в одному судовому засіданні 19.07.2018, яке тривало 7 хвилин, підготував позовну заяву для подання її до суду, подавав під час розгляду справи клопотання про витребування доказів (а.с. 67).

Таким чином, керуючись принципами розумності та співмірності, враховуючи, складність справи, ціну позову, виконані адвокатом роботи, участь у судовому засіданні суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягають до часткового задоволення - в сумі 1 000грн.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 суд зазначає таке.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_4, яка проживає разом із позивачкою (а.с. 7).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23.10.2017 із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 06.10.2017 до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 200 грн щомісячно, починаючи з 06.10.2017 до досягнення дитиною повноліття.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що донька сторін по справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 хворіє, має вади розвитку хребта та спинного мозку, є інвалідом з дитинства (а.с. 10-13).

Згідно довідки відділу освіти виконкому Малинської міської ради Житомирської області №46 від 05.06.2018 ОСОБА_1 працює на посаді керівника гуртка в ЦНТТ та за період з грудня 2017 року по травень 2018 року їй нараховано заробітну плату в загальній сумі 10057,02 грн.(а.с.61), таким чином середньомісячний дохід позивачки становить 1676 грн, що свідчить про її скрутний матеріальний стан та недостатність коштів.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

Проте, змінюючи розмір аліментів суд не звернув увагу на наступні обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідача є ще одна дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 149).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10.08.2018 змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_5 на підставі судового наказу, виданого Малинським районним судом Житомирської області від 15.05.2012 та ухвалено стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Вказано, що розмір аліментів, визначений цим рішенням підлягає індексації відповідно до закону (а.с. 149).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 08.08.2018 за період з 01.01.2017 по 31.03.2018 інформації про доходи ф/о в ЦБД ДРФО щодо ОСОБА_2 немає (а.с. 82).

Із матеріалів справи вбачається, що із 29.01.2010 ОСОБА_2 офіційно не працює та на обліку у Малинській міській філії Житомирського обласного центру зайнятості не перебуває (а.с. 43-45).

Разом із тим, матеріалами справи підтверджено, що заборгованості по аліментам за вказаними рішеннями судів ОСОБА_2 не має, що свідчить про наявність у нього доходу (а.с. 46-48).

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції та в апеляційній скарзі посилався на те, що має незадовільний стан здоров'я та потребує постійного лікування, зазначивши, що йому протипоказана важка фізична праця. Проте матеріали справи не містять доказів встановлення йому інвалідності чи втрати працездатності, а також доказів неможливості виконувати будь-яку фізичну чи іншу роботу. Наявна в матеріалах справи довідка № 265 від 12.06.2018 не є належним доказом непрацездатності ОСОБА_2 та носить рекомендаційний тимчасовий характер (а.с. 49). Таким чином посилання ОСОБА_2 на його тяжкий стан здоров'я не заслуговують на увагу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 наголошував, що він сплачує аліменти на старшу доньку в розмірі 1000 грн, а тому й на молодшу доньку ОСОБА_4 він повинен сплачувати таку ж суму.

Проте, колегія суддів вважає, що аліменти на утримання ОСОБА_4 повинні становити дещо вищий розмір, враховуючи стан її здоров'я, незважаючи на те, що позивачка ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини.

Водночас, переглядаючи рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про доходи відповідача.

Посилання суду першої інстанції на те, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 46/100 частин квартири АДРЕСА_1 та 0,12 га земельної ділянки (город) не свідчить про те, що зазначена нерухомість приносить прибутки відповідачу в контексті доходу для стягнення аліментів, хоча й є допоміжною обставиною для прожиткових потреб.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 підлягає зміні, а розмір стягнутих аліментів - зменшенню з 1800грн. до 1200грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з індексацією відповідно до закону.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Статтею 376 ЦПК України передбачено підстави скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

А тому, враховуючи положення зазначеної норми процесуального закону, норми матеріального права, фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів та скасуванню в частині незадоволених позовних вимог із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

В решті рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - Міхненка Сергія Сергійовича та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року в частині вимог про зміну розміру аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2017 року змінити.

Зменшити розмір стягнутих аліментів з 1800 грн. до 1200 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з індексацією відповідно до закону.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2 500 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.02.2019.

Головуючий Судді