ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Київ

справа № 761/3966/19

провадження № 22-ц/824/10742/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року у складі судді Осаулова А.А. про забезпечення позову

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, Володарська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

14.03.2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Осаулова А.А. було відкрито провадження у справі.

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України малолітнього громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана заява мотивована тим, що 05 липня 2017 року позивачем було нотаріально посвідчено заяву, адресовану всім компетентним органам, відповідно до якої ним було надано згоду виїхати з метою відпочинку до Грузії у супроводі матері, відповідача ОСОБА_2 , їх спільного сина ОСОБА_4 .

У травні 2019 року відповідач повідомила позивачу про те, що має намір разом з дітьми (у тому числі спільною дитиною сторін) виїхати до Вірменії та залишитися на її території для навчання дітей і постійного проживання.

Позивач вважає, що існує загроза того, що відповідачем буде здійснено переміщення дитини за кордон без подальшого повернення на територію України, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у межах існуючого спору, стане перешкодою для поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Обмежено у праві виїзду за межі України малолітнього громадянина України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач посилається на те, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 150-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України. Отже, обрання судом такого способу забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права. Апелянт зазначає, що вона не має наміру залишати територію України, в неї міцні соціальні зв`язки, має двокімнатну квартиру у м. Києві , а старший її син відвідує українську школу, вивчає українську мову та культуру. В свою чергу, поточна судова справа ініційована позивачем за відсутності реального порушення його прав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 адвокат Сібірцева О.С. просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що існує ймовірність невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки є ризик зміни країни проживання дитини.

В суді апеляційної інстанції адвокат Сібірцева О.С. представник позивача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача адвокат Петросян А.С. просив скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник третьої особи Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, Володарська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року було задоволено заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України малолітнього сина сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, суд виходив з того, що вжиття таких заходів забезпечення позову, які є тимчасовими, виходячи з обставин позову та предмету спору сторін, не будуть порушенням чи обмеженням прав дитини та самих сторін у справі - її батьків, гарантованих законами України та міжнародними законодавчими актами, а сприятиме вирішенню судом спору по суті.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

За таких обставин, доводи позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі в подальшому може унеможливити чи утруднути виконання рішення суду, не можна визнати обґрунтованими, оскільки, предметом позову є визначення способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, доказів які підтверджували б доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача не надано, а об`єктивні причини, які можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі задоволення позовних вимог (виїзд дитини на відпочинок та інше), не можуть бути підставою для задоволення поданої заяви.

Вказаний в заяві вид забезпечення позову стороною позивача ототожнюється із тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави таких обмежень зазначено в статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» .

Зазначені позивачами в заяві про забезпечення позову обставини не підпадають під жодну з зазначених в законі підстав.

Також вимогами ст.441 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Положення ч.ч.1-3 вказаної норми передбачають, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином, вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 441 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

За наведених обставин, враховуючи, що заявником не доведено існування реальної загрози виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявлений вид забезпечення не є співмірним із заявленими вимогами, тому висновок суду про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову є таким, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви представника позивача - адвоката Сібірцевої О.С. про забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Сібірцевої О.С.про забезпечення позовушляхом обмеження у праві виїзду за межі України малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді :