Справа № 1
Провадження № 22ск/801/3/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнєєв Є.Л.
Доповідач:Міхасішин І. В.
УХВАЛА

22 лютого 2019 рокуСправа № 1м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,

вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Монарх» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» від 18 грудня 2008 року за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Корнер» про визнання права власності на об'єкт нерухомості, а також за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Талісман» до товариства з обмеженою відповідальністю «Корнер» про визнання дійсним договору від 05 листопада 2003 року про продаж майна та обладнання для АЗС та СТО, а також про визнання права власності на операторську, яка входить до складу зазначеного в Договорі майна ,

встановив :

18 лютого 2019 року до Вінницького апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Монарх» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» від 18 грудня 2008 року за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Корнер» про визнання права власності на об'єкт нерухомості, а також за позовом ТОВ «Талісман» до ТОВ «Корнер» про визнання дійсним договору від 05 листопада 2003 року про продаж майна та обладнання для АЗС та СТО, а також про визнання права власності на операторську, яка входить до складу зазначеного в договорі майна.

Доводи заяви мотивовані тим, що за ТОВ «Монарх» зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1. В період розроблення проектної документації на будівництво та отримання дозвільної документації на частині земельної ділянки, наданої в оренду ТОВ «Монарх», було розміщено автозаправну станцію (далі-АЗС). В період з 2 по 13 серпня 2018 року за дорученням Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради КП «Київблагоустрій» було демонтовано об'єкти незаконно встановлені на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні ТОВ «Монарх». В листопаді власник цих об'єктів - ТОВ «Талісман Плюс» оскаржило демонтаж до Окружного адміністративного суду м. Києва, до участі в справі залучено ТОВ «Монарх» як третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Під час розгляду цієї справи заявнику стало відомо, що КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 10 лютого 2009 року видано реєстраційне посвідчення за №027065 ТОВ «Талісман» на право власності на операторську АЗС за адресою АДРЕСА_1. Підставою для реєстрації стало рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» від 18 грудня 2008 року. Таке рішення є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки ним вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до участі в справі, зокрема ТОВ «Монарх», яке є користувачем земельної ділянки, на якій було розміщено АЗС, справа, в якій прийнято рішення не підвідомча третейському суду відповідно до закону, рішенням третейського суду вирішено питання, які виходять за межі третейської угоди.

З цих підстав, просив скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» від 18 грудня 2008 року.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про її повернення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно з ч. 3 ст. 454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

За змістом п.2 ч.5 ст. 454 ЦПК України особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Як видно з матеріалів поданої заяви, рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» постановлено 18 грудня 2008 року.

Із відповідною заявою ТОВ «Монарх» звернулося лише 15 лютого 2019 року.

На обґрунтування строку подання такої заяви, ТОВ «Монарх» зазначає, що товариство не було учасником третейського розгляду, про існування оскаржуваного рішення йому стало відомо лише 23 листопада 2018 року після ознайомлення з матеріалами судової справи №826/15467/18, яка перебуває в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва за позовом ТОВ «Талісман Плюс», в якій товариство є третьою особою, а копію такого рішення отримано на адвокатський запит з Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 28 грудня 2018 року. Встановити особу, якій належить дана АЗС ТОВ «Монарх» протягом тривалого часу не вдавалося, оскільки АЗС використовували інші особи, зокрема, ПП «Титан-Груп», ТОВ «Барс 2000», а не безпосередні власники, а звернення до компетентних органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів не давало жодного результату. Лише після отримання від компетентних органів інформації про відсутність дозвільної документації на будівництво та розміщення споруд, КП «Київблагоустрій» було винесено приписи на їх знесення.

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16 Верховний Суд України дійшов наступного правового висновку: пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як видно матеріалів заяви і стверджується заявником земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 для будівництва, експлуатації та обслуговування навчально-виховного закладу, кадастровий НОМЕР_1 перебуває у користуванні ТОВ «Монарх» на підставі договору оренди від 08 квітня 2005 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 11 квітня 2005 року за № 72-6-00265.

Тобто з цього часу у ТОВ «Монарх» існували можливість та обов'язок знати про стан свого речового права на земельну ділянку.

Також розміщення спірної операторської АЗС ще з 2003 року на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ТОВ «Монарх», підтверджується рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» від 18 грудня 2008 року, яким визнано дійсним договір про продаж майна від 05 листопада 2003 року, частиною якого була, зокрема, операторська АЗС.

З огляду на те, що спірні правовідносини виникли з приводу незаконного розміщення об'єкта нерухомості на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні заявника, саме з часу переходу відповідного речового права на землю такому користувачеві повинно було бути відомо про порушення його права, а саме з 11 квітня 2005 року.

Є непідтвердженими доводи ТОВ «Монарх» про те, що звернення до органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів з метою встановлення власника відповідних споруд були безрезультатними, оскільки заявником не надано жодних доказів вжиття заходів та звернення до відповідних компетентних органів з часу набуття права користування земельною ділянкою.

Відповідні заходи щодо демонтажу встановлених об'єктів вживалися у 2018 році за зверненнями ТОВ «Монарх», проте заявником не наведено жодних причин, чому такі заходи не були вжиті раніше, а саме протягом десяти років з часу перебування земельної ділянки у користуванні заявника та наявності там спірного об'єкта нерухомості.

Також є необґрунтованими і недоведеними доводи заявника, що встановити власника операторської АЗС було неможливо, оскільки його використовували треті особи.

Зокрема заявником не доведено, що існували об'єктивні перешкоди, які не давали змогу встановити власника спірних об'єктів і що звернення до відповідних компетентних органів не могло мати позитивного результату, з урахуванням того, що такий об'єкт нерухомості все ж був зареєстрований КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 10 лютого 2009 року.

При цьому, з доданих до заяви матеріалів видно, що ТОВ «Монарх» зверталося до суду у травні 2017 року з позовом до ТОВ «Барс 2000», ПП «Титан Груп» про зобов'язання звільнити земельну ділянку та усунення перешкод, в якому також зазначало про наявність рішення Вищого господарського суду України у справі №36/434-25/191 від 29 травня 2012 року, яким встановлено факт використання земельної ділянки ПП «Бренд» і ПП «Титан Груп» для розміщення АЗС «Талісман». Однак заявником не наведено підстав, з яких не було реалізовано його право на витребування відповідних доказів судом під час розгляду цих справ.

Тобто про порушення своїх прав землекористувача заявнику було відомо задовго до звернення із вказаною заявою, при цьому останнім не наведено жодних об'єктивних причин, які перешкоджали останньому дізнатися про рішення третейського суду як правову підставу використання операторської АЗС на орендованій ТОВ «Монарх» земельній ділянці та встановити особу , яку вважає відповідальною за таке порушення, що тривало протягом десяти років.

З цих підстав суд дійшов висновку про те, що заявником пропущено строк на звернення до суду із цією заявою без поважних причин.

Відповідно до ч.7 ст. 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 261, 354, 454 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Монарх» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» від 18 грудня 2008 року за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Корнер» про визнання права власності на об'єкт нерухомості, а також за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Талісман» до товариства з обмеженою відповідальністю «Корнер» про визнання дійсним договору від 05 листопада 2003 року про продаж майна та обладнання для АЗС та СТО, а також про визнання права власності на операторську, яка входить до складу зазначеного в Договорі майна - повернути заявнику.

Ухвала суду, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя : І.В. Міхасішин