П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„02" липня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 237/4535/17

Номер провадження 22-ц/804/1661/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - АТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року головуючого судді Сенаторова В.А. із складанням повного тексту судового рішення 29 березня 2019 року по цивільній справі про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 03 лютого 2011 року між сторонами укладений кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення ,що відповідає строку дії картки . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2017 року має заборгованість на загальну суму 33 730,18 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3552,69 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 28 095,10 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1582,39 грн., яку просили стягнути з відповідача та судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що в порушення вимог ст. 214 ЦПК України судом не встановлено таку істотну обставину, як строк дії картки. Відповідачу було надано кредитну картку № НОМЕР_1 з датою відкриття 18 січня 2011 року з терміном дії до січня 2015 року та № НОМЕР_5 з датою відкриття 24 червня 2015 року з терміном дії до серпня 2016 року , що підтверджується наданою до апеляційної скарги довідкою. За умовами та правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної картки. Після закінчення строку дії картки, на вимогу клієнта видається нова картка, якщо від нього не надійшла заява про закриття карткового рахунку ( п.п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Умов). Зазначає, що ніхто зі сторін не заявляв про намір його припинити, така заява до банку від позичальника не надходила. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою кінцевий строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Зауважує, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, з урахуванням висновків Верховного Суду України про застосування положень ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, починається із наступного дня після спливу строку дії картки. Тому, оскільки строк дії картки до останнього дня серпня 2016 року, строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31 серпня 2016 року, позивач звернувся до суду у 2017 році, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, зазначає, що надання довідки, як нового доказу на стадії апеляційного провадження, зумовлено не витребуванням її у банку судом першої інстанції, відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності про що банку стало відомо лише з оскаржуваного рішення, що є об`єктивною та поважною причиною ненадання вказаної довідки до суду першої інстанції.

Відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу мотивований тим,що апеляційна скарга банку подана з порушенням строку на апеляційне оскарження,апелянт вказує на дві кредитні картки,та строк їх відкриття та дії,але він отримував тільки одну кредитну картку,та виплачував по ній кредит. Суд першої інстанції ухвалив законне і вмотивоване рішення про відмову в задоволенні позову позивача,так як ними було пропущено строк позовної давності.

У судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Шишелова Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги,відповідач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у позові, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж за кредитом здійснений відповідачем 01 травня 2013 року,позовну заяву подано до суду 27 жовтня 2017 року , позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, а тому, вимоги банку з урахуванням заяви відповідача про застосування цих строків, задоволенню не підлягають.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 приєднався до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови), ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/page/70/, складає між ним та банком договір (а.с. 5).

Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів.

Факт укладення кредитного договору відповідач ОСОБА_1 підтвердив у заяві про застосування строків позовної давності від 15 серпня 2018 року. В заяві відповідач зазначив про отримання кредитної картки (а.с.54 ).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_1 зобов`язання по виконанню умов договору не виконував належним чином, що призвело до виникнення заборгованості.

За наданим до позовної заяви позивачем розрахунком станом на 31 серпня 2017 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 33 730,18 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3 552,69 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 28 095,10 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500 грн., (процентна складова) - 1 582,39 грн.(а.с.3-4).

Як вбачається з зазначеного вище розрахунку заборгованості, у 2013 році відповідачем вносилися суми на погашення заборгованості : 22.01.2013 року- 500 грн.,15.02.2013 року- 300 грн.,18.03.2013 року- 300 грн.,29.05.2013 року-600 грн.,13.06.2013 року-300 грн.,29.06.2013 року-500 грн.,31.07.2013 року-1500 грн.,22.08.2013 року-500 грн.,27.08.2013 року-500 грн.,28.08.2013 року-20грн.,30.08.2013 року-1500 грн.,31.08.2013 року-300 грн.,08.11.2013 року-250 грн.,30.12.2013 року-600 грн. та у 2014 році на погашення заборгованості були внесені кошти : 04.02.2014 року-200 грн.,27.02.2014 року-1350 грн.,12.03.2014 року-200грн.,27.03.2014 року-300 грн.,10.06.2014 року-300 грн.,26.06.2014 року-400 грн.,22.07.2014 року- 100 грн.,06.10.2014 року-400 грн.,31.10.2014 року-10,31 грн.(а.с.4).

Тобто,суд першої інстанції помилково зазначив про здійснення позивачем останнього платежу за кредитом 01 травня 2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч.1, ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Наданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості досліджувався судом першої інстанції, та не було звернуто уваги на те, що останні платежі були внесені позивачем на погашення заборгованості саме 06 жовтня 2014 року та 31 жовтня 2014 року ,а до суду з даним позовом банк звернувся 18 жовтня 2014 року ,про що свідчить реєстр № 8861442 відправлених позовних заяв до Мар*їнського районного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року (а.с.100).

Отже, банк звернувся до суду за захистом порушеного права в межах трирічного строку з дня останнього платежу, на що суд першої інстанції не звернув уваги, та дійшов помилкового висновку щодо пропуску банком строку позовної давності.

Апелянтом до апеляційної скарги надано довідку про надання кредитних карток : № НОМЕР_2 з терміном дії до липня 2010 року, за спірним кредитним договором № НОМЕР_1 з датою відкриття 18 січня 2011 року зі строком дії до січня 2015 року, № НОМЕР_6 з датою відкриття 24 червня 2015 року зі строком дії до серпня 2016 року та виписку з картрахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , в якому відображені здійснені операції за цим рахунком з використанням зазначених кредитних карток (а.с.101-111).

З досліджених доказів та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 серпня 2017 року, поданим до позовної заяви, вбачається, що після укладення договору від 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 отримав дві кредитні картки, зі строком дії останньої до серпня 2016 року і активно користувався коштами наданими йому у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, який неодноразово збільшувався, останній раз до 3 900 грн.

Оскільки в повному обсязі відповідач умови договору по поверненню кредитних коштів не виконавув,залишилася не погашеною заборгованість по тілу кредиту в розмірі 3 552,69 грн.

Обов`язок ОСОБА_1 по виконанню умов кредитного договору передбачений законом не виконав .

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг банківська картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно.

По закінченню строку дії картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) за зверненням клієнта до банку.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 101), даних по особовому рахунку відповідача протягом дії договору були надані кредитні картки, які отримані відповідачем, про що свідчать надані позивачем скрін-шоти з екрану про отримання карток , що в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 не спростував .

Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних карток доведені, та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_1 особисто засвідчував при укладанні договору, випискою по картковому рахунку (а.с.102-111).

Заперечення відповідача, що отриманий кредит він сплатив, отримував лише одну кредитну картку, якою користувався, не можна взяти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З виписки по рахунку встановлено, що відповідач активно користувався кредитним лімітом (отримував готівку,поповнював рахунок,сплачував послуги мобільного зв*язку,розраховувався за продукти у м.Курахово,за продукти в універмазі м.Селидово, також розраховувався за продукти в магазині у м.Мар*їнка).

За таких обставин, апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду про відмову у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки зі справи вбачається, що останній платіж на повернення кредиту здійснено відповідачем 31 жовтня 2014 року , строк дії кредитної картки, закінчувався в останній день серпня 2016 року, тобто 31 серпня 2016 року, а з позовними вимогами до суду АТ КБ «ПриватБанк » звернулося 18 жовтня 2017 року - в межах трирічного строку позовної давності з дня останнього платежу на повернення кредиту.

Тому, рішення суду про відмову АТ КБ «ПриватБанк» у позові про стягнення заборгованості за кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі 3 552,69 грн.

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.

Так, частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

За змістом статтей 256, 257, 261 ЦПК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки у даній справі строк дії картки встановлений до 31 серпня 2016 року, а з позовом банк звернувся до суду, як зазначалося раніше, 18 жовтня 2017 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 18 жовтня 2014 року по 31 серпня 2016 року.

Разом з тим, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу при укладенні договору були встановлені в розмірі 30 %, а в подальшому нараховувалися в період з 01 вересня 2014 року по 01 квітня 2015 року , виходячи з процентної ставки 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2017 року - 43,20% річних.

Апеляційний суд вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за межами строку закінчення дії договору та за підвищеною процентною ставкою з 01 вересня 2016 року, є необґрунтованими враховуючи наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У частині 4 вказаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), в редакції на час виникнення спірних правовідносин, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно п. 99 Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості, в частині зміни розміру процентної ставки та відповідних нарахувань, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання відповідачем інформації про підвищення процентної ставки.

Тому підвищення процентної ставки для розрахунку процентів з 01вересня 2014 року, що призвело до збільшення загальної суми заборгованості за кредитним договором, проведено позивачем необґрунтовано.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника ОСОБА_1 про неодноразову зміну відсоткової ставки з 30 % до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 18 жовтня 2014 року по 31 серпня 2016 року, підлягає коригуванню, виходячи із 30 % ставки на рік згідно умов договору, тобто в межах строку позовної давності та до закінчення строку дії договору.

При цьому, заборгованість по процентам визначається в розмірі 2013,98 грн. та розраховується наступним чином: 30%/360 = 0,083% на день, 3 552,69 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 0,083% х 683 (кількість днів за період з 18 жовтня 2014 року по 31 серпня 2016 року (закінчення строку дії картки).

Отже, з урахуванням розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 5 566,67 грн. за кредитним договором № б/н від 03 лютого 2011 року, яка підлягає стягненню з нього на користь банку, складається з заборгованості за кредитом - 3 552,69 грн. та заборгованості за процентами - 2013,98 грн.

Що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 вересня 2016 року (після закінчення строку дії картки) до 31 серпня 2017 року, то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 серпня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачу кредит, та сплачувати проценти щомісячними платежами за попередній місяць. Починаючи з 01 вересня 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПриватБанк » про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При перегляді справи за апеляційною скаргою позивача апеляційний суд щодо цієї частини позовних вимог банку враховує постанови Верховного Суду від 10 травня 2018 року справа № 239/100/15-ц провадження № 61-5364св18, від 30 травня 2018 року справа № 264/5662/16-ц провадження № 61-2 св17, від 03 жовтня 2018 року справа № 233/2056/17 провадження № 61-32873св18.

Крім того, апеляційний суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості зі штрафів : 500 грн. (фіксованої частина) та 1582,39 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, враховуючи таке.

Суми штрафів нараховані банком при визначенні розрахунку заборгованості 31 серпня 2017 року .

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 5 ч. 2 Розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року Кабінету Міністрів України, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, с.Новоселидівка Мар*їнського району Донецької області, де зареєстрований та проживає відповідач, входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено Мар*їнський район Донецької області с.Новоселидівка .

Оскільки на теперішній час вказані населені пункти Донецької області, згідно з затвердженим переліком, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача ОСОБА_1 і звільняють його від обов`язку по оплаті штрафів на користь АТ КБ «ПриватБанк» , а позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані штрафи на загальну суму 2 082,39 грн., а тому в цій частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 33 730,18 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», сплатив судовий збір в розмірі 1 600 грн. При подачі апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 400 грн. Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог банку на загальну суму 5 566,67 грн.(16,50% від суми позову).

Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 264 грн., у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 396 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки ціна позову складає 33 730,18 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Питання щодо поновлення АТ КБ « ПриватБанк» строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції вирішено судом апеляційної інстанції при відкритті апеляційного провадження ,про що зазначено в ухвалі від 14 червня 2019 року,яка отримана відповідачем 18 червня 2019 року ,тому зазначення у відзиві про пропуск банком строку на апеляційне оскарження не є слушним та апеляційним судом до уваги не приймається.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити .

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19 лютого 2019 року - скасувати повністю та ухвалити нове рішення .

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Гірник Донецької області, ІПН НОМЕР_3 ,який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1» Д» , р/р НОМЕР_4 , , МФО 305299 заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 лютого 2011 року станом на 31 серпня 2017 року в розмірі 5 566 ( п`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість ) грн. 67 коп., що складається : із заборгованості за кредитом у розмірі 3 552 ( три тисячі п`ятсот п`ятдесят дві ) грн. 69 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2013 (дві тисячі тринадцять) грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Гірник Донецької області, ІПН НОМЕР_3 ,який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1» Д» , р/р НОМЕР_4 , , МФО 305299 у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції судовий збір у розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) грн., у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 396 (триста дев`яносто шість ) грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 05 липня 2019 року .

Судді: