У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2019 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді: Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судових засідань Гелецької Г.В.

представників ОСОБА_1 , Кудляка С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, -

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до КП «Міське комунальне господарство» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження автомобілем «Merсedes Benz 208 D» (шасі № НОМЕР_1 ), н.з. НОМЕР_2 у спосіб зобов`язання відповідача безоплатно повернути автомобіль власнику мотивуючи тим, що означений транспортний засіб, отримавши статус речового доказу у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені 17.03.2017 до ЄРДР за №0000243 та поміщений на зберігання на майданчик, що є територією КП «Міське комунальне господарство». 20.06.2019 Городоцьким районним судом Львівської області у кримінальному провадженні на ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК України ухвалено вирок, згідно якого автомобіль «Merсedes Benz 208 D» н.з. НОМЕР_2 , підлягає поверненню позивачу, як власнику, однак відповідач згідний повернути такий лише після оплати за його зберігання на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів. Вважає дії відповідача незаконними й такими, що створюють перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні його права користування та розпорядженні своїм майном.

Представник ОСОБА_1 в суді вимоги підтримав з мотивів наведених у заяві, уточнив просить витребувати (зобов`язати повернути) безоплатно із незаконного володіння КП «Міське комунальне господарство» на користь власника ОСОБА_3 автомобіль «Merсedes Benz 208 D», н.з. НОМЕР_2 , пояснив, що означений автомобіль після огляду місця події 17.03.2017 на АДРЕСА_1 , слідчий вилучив, згодом визнав речовим доказом та передав на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів на вул. Чорновола, 10 «а» у м. Городок , що після проведення відповідних експертиз у кримінальному провадженні, ОСОБА_3 до слідчого із проханням про передачу йому на зберігання тимчасово вилученого автомобіля не звертався, як і не звертався про його повернення після ухвалення судом вироку у кримінальному провадженні. Вважає, що вирішення питання про повернення речового доказу, вилученого у ході кримінального провадження, має відбуватись згідно з цивільним процесуальним законом, як це передбачено ч. 12 ст. 100 КПК України.

Представник відповідача КП «Міське комунальне господарство» Кудляк С.Р. в суді позов заперечив, пояснив, що автомобіль позивача згідно Акту передачі, з 17.03.2017 зберігається на арешт майданчику, який є територією КП «Міське комунальне господарство», що таке утримання є платним згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1102 від 17.12.2008 та Наказу №967/1218/869 від 10.10.2013 МВС, Мінекономрозвитку та Мінфіну України «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках), а також передбачено умовами договорів укладених між Городоцьким ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області та КП «Міське комунальне господарство», що позивач із дозволом завіреним підписом відповідальної особи Городоцького ВП та печаткою установи про повернення автомобіля до нього не звертався, про те, що означений автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадження, слідчий до відома його не ставив. Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Згідно положень ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 19 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

17.03.2017, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, виїхав на смугу зустрічного руху та зіткнувся із автомобілем «Merсedes Benz 208 D» н.з. НОМЕР_2 , як наслідок автомобілі пошкоджені, а пасажир автомобіля отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с.5-8).

Право власності на автомобіль «Merсedes Benz 208 D» н.з. НОМЕР_2 зареєстровано за позивачем ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 4).

Із пояснень представника ОСОБА_1 в суді, із матеріалів справи убачається, що постановою слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП у Львівській області від 26.04.2018, вилучений з місця події автомобіль «Merсedes Benz 208 D» н.з. НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені 17.03.2017 до ЄРДР за № 0000243 за ч.1 ст. 286 КК України та передано слідчим, згідно Акту передачі, на зберігання на територію арешт майданчику КП «Міське комунальне господарство», що на вул. Чорновола , 10 «а» в м. Городок Львівської області (а.с. 12).

Спір між сторонами виник з приводу повернення автомобіля позивача, визнаного речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобовязана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього кодексу (частина дев`ята статті 100 КПК України).

Отже, повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, здійснюється у порядку, встановленому КПК України.

Із пояснень представників сторін в суді, із матеріалів справи убачається, що позивач, після проведення у провадженні відповідних експертиз, до слідчого із проханням про передачу йому на зберігання тимчасово вилученого автомобіля, або ж про повернення йому такого після ухвалення судом вироку на ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України не звертався, як і не звертався до відповідача про видачу автомобіля із оформленим дозволом завіреним підписом відповідальної особи Городоцького ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області та печаткою установи.

Згідно ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

КПК України передбачає вирішення за правилами цивільного судочинства спорів про належність речей (грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини дев`ятої статті 100 КПК України), що підлягають поверненню власнику (законному володільцю), який був встановлений після застосування спеціальної конфіскації та не знав і не міг знати про незаконне використання такого майна (частини десята та одинадцята статті 100 КПК України). Втім, у цій справі виникли інші правовідносини, до яких вказані норми КПК України застосовані бути не можуть, відтак твердження представника позивача ОСОБА_1 про існування спору щодо належності речей, суд вважає помилковими.

Отже, оскільки предметом спору є повернення тимчасово вилученого майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що не позбавлає права позивача на звернення до суду за захистом своїх прав в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», позивач вправі звернутись до суду із клопотанням про повернення йому сплаченої суми судового збору згідно квитанції від 05.11.2019.

Керуючись ст. ст. 4, 15, 19, 255, 256ЦПК України, -

ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , прож. на АДРЕСА_3 ) до Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» (код ЄРДПОУ: 31417210, місцезнаходження: м. Городок, м-н. Гайдамаків, 6, Львівської області) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.М. Малахова - Онуфер