Справа № 594/1286/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Губіш О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 43856, 89 грн., яка складається з процентів за користування сумою позики в сумі 19950, 10 грн., боргу втрат від інфляції в сумі 19861, 58 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 4045, 21 грн.

В обгрунтування позову посилається на те, що в період з квітня по травень 2012 року відповідач отримала від нього грошові кошти в сумі 63 400 грн. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 в його користь заборгованість за договором позики у сумі 63400 грн., а рішенням Борщівського районного суду від 10 серпня 2016 року стягнуто з відповідача в його користь інфляційні втрати, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання та проценти за користування сумою позики, за період з 14 листопада 2014 року по 15 квітня 2016 року, однак вказані рішення відповідачем не виконані. Тому просить позов задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2018 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Як встановлено з поштового повідомлення, відповідач 02 лютого 2019 року отримала ухвалу суду, однак, станом на 19 лютого 2019 року відзиву на позовну заяву суду не подала.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені в договорі.

Статями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням Борщівського районного суду у цивільній справі №594/1419/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості від 26 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 63 400 грн.

Як вбачається з вказаного рішення позивач ОСОБА_1 неодноразово позичав відповідачці ОСОБА_2 на підставі її розписок грошові кошти, загальна сума яких станом на 21.05.2012 року становила 63 400 грн., що свідчить про те, що між сторонами існують договірні відносини у вигляді договору позики.

Крім того встановлено, що рішенням Борщівського районного суду у цивільній справі №594/591/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 70058, 73 грн., яка складається з втрат від інфляції в сумі 33396, 15 грн., процентів за користування сумою боргу в сумі 33958, 09 грн., та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 2704, 49 грн. а також 700, 59 грн. судового збору.

Станом на час розгляду справи в суді відповідачем вказані рішення суду не виконані, не повернуто суму позики та заборгованість за договором позики, що свідчить про невиконання умов договору.

Позивачем надано розрахунки: втрат від інфляції в сумі 19861, 58 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 4045, 21 грн. за період з 16.04.2016 року по 01.06.2018 року, а також процентів за користування позикою за період з 16.04.2016 року по 01.06.2018 року в сумі 19950,10 грн., правильність нарахування яких судом перевірено.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Відповідно дост.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України, котрий виклав правову позицію в постанові від 01.10.2014 року за №113цс14, а тому висновок ВСУ щодо можливості застосування ст. 625 ЦК України, до будь якого грошового зобовязання, незалежно правової природи його виникнення, є обовязковим до судів нижчого рівня у правозастосовній практиці.

Окрім цього, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З урахуванням встановлених обставин, враховуючи, що зобовязання відповідача перед позивачем по виплаті заборгованості за договором позики в сумі 63400 грн., визначеній рішенням Борщівського районного суду від 26 грудня 2014 року, а також заборгованість за договором позики в сумі 70058, 73 грн., яка складається з втрат від інфляції, процентів за користування сумою боргу, процентів за користування сумою боргу, визначеній рішенням Борщівського районного суду від 10 серпня 2016 року, до теперішнього часу залишаються не виконаними, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 19861, 58 грн., процентів за користування сумою боргу в сумі 19950, 10 грн., та 3% річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 4045, 21 грн., всього в сумі 43856, 89 грн., які слід задовольнити.

У відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 704, 8 грн. підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 545, 610, 625, 1046 - 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с.Худіївці Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики в сумі 43856 (сорок три тисячі вісімсот п'ятдесят шість) грн. 89 коп., яка складається з втрат від інфляції в сумі 19861, 58 грн., процентів за користування сумою боргу в сумі 19950, 10 грн., та 3% річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 4045, 21 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: