ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Херсон

справа № 766/19976/18

провадження № 22-ц/819/95/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 15 листопада 2018 року у справі за поданням старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визначення частки майна в спільній сумісній власності, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

встановив:

В жовтні 2018 року старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області звернувся до суду із поданням про визначення 1/2 частки майна ОСОБА_5 в спільній сумісній власності, яке складається із 16/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування подання послався на те, що на виконанні наведеної вище державної виконавчої служби знаходиться виданий Білозерським районним судом Херсонської області 15 квітня 2010 року виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_8.

Боржник зазначене рішення суду не виконує, розмір його заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2018 року складає 60 739,42 грн.

В результаті проведених виконавчих дій встановлено, що боржник перебуває у шлюбі з ОСОБА_7, яка є власником 16/25 частини житлового будинку з будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що зазначене нерухоме майно було набуто за час шлюбу, тому 1/2 його частина належить боржнику на праві спільної сумісної власності, а також враховуючи відсутність у нього іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, державний виконавець з метою виконання рішення суду та звернення стягнення, просив суд визначити 1/2 частку ОСОБА_5 у майні, яким він спільно володіє із ОСОБА_7.(16/25 частин житлового будинку з будівлями та спорудами АДРЕСА_1).

Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року подання задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував ту обставину, що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_7, оскільки набуто за належні їй кошти, а тому, визначивши частку із зазначеного майна, порушив як її права, так і права інших співвласників спірного будинку, які участі у розгляді справи не приймали та судом не викликались.

Крім того, судом не перевірено визначену державним виконавцем суму заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої на час розгляду подання зменшився.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець вправі звернути стягнення на майно боржника та наділений повноваженням звертатися до суду із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Оскільки 16/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, придбаний на ім'я ОСОБА_7 в період зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_5, боржником у виконавчому провадженні, то частка останнього в цьому нерухомому майні згідно зі статями 60,70 СК України складає Ѕ частину. При цьому суд не вважав за необхідне врахувати заперечення ОСОБА_7 щодо статусу наведеного вище майна та її звернення з відповідним позовом до суду, зазначивши, що в даному випадку предметом розгляду є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Суд дійшов висновку, що відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 про визнання нерухомого майна її особистою власністю може бути підставою для зупинення певного виду виконавчих дій щодо звернення стягнення на частку боржника, якщо такі будуть проводитися.

В процесі розгляду подання державного виконавця суд встановив, що постановою державного виконавця Суворовського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області від 07.06.2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Білозерським районним судом Херсонської області 15.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до долученого державним виконавцем до подання розрахунку заборгованості від 04.10.2018 року №11 заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів за період з 17.11.2009 року по вересень 2018 року становить 60 739,42 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 повідомив суд, що останній передав державному виконавцю квитанції, які підтверджують сплату ним у спірний період аліментів на користь ОСОБА_6 на загальну суму біля 10 000грн, які не враховані при визначенні розміру заборгованості. Суд вважав недоцільним оголошувати в розгляді справи перерву для з'ясування дійсного розміру заборгованості, зазначивши в ухвалі, що заборгованість з врахуванням заперечень боржника складатиме біля 50 000 гривень.

Згідно із отриманою державним виконавцем інформацією ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, пенсії не отримує, рухоме та нерухоме майно на його ім'я не зареєстровано.

15 жовтня 2010 року ОСОБА_5 вступив у зареєстрований шлюб із ОСОБА_7, яка 20 квітня 2012 року купила 16/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, уклавши та нотаріально посвідчивши відповідний договір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі-рішення)- сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок стягнення аліментів врегульовано статтею 71 наведеного Закону, відповідно до частини другої якої за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що звернення стягнення на майно боржника, в тому числі у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, відбувається з дотриманням визначеної законом послідовності стосовно виду майна та з врахуванням передбачених законом обмежень щодо звернення стягнення на єдине житло боржника, а необхідність звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, виникає у виконавця при наявності правових підстав для звернення стягнення на майно боржника.

Правові підстави для звернення стягнення на єдине житло боржника, який зобов'язаний здійснювати щомісячні платежі на утримання дітей, виникають при наявності таких умов: заборгованість із сплати аліментів перевищує три місяці; у боржника відсутні кошти, інші цінності та інше майно; сума, яка підлягає стягненню за виконавчим документом перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, що, за станом на 10 жовтня 2018 року ( дата звернення державного виконавця до суду з поданням) становить 74 460 гривень (3 723х20).

Суд наведені вище положення Закону не врахував та помилково вважав, що обставини щодо наявності підстав для звернення стягнення на спірне житлове приміщення не підлягають встановленню при вирішенні питання про визначення частки майна ОСОБА_5 у майні, яким він володіє спільно із дружиною ОСОБА_7, за поданням державного виконавця, в той час, як із наданих державним виконавцем документів вбачається, що ОСОБА_5 проживає в цьому житловому приміщенні, іншого житла не має, а розмір його заборгованості зі сплати аліментів хоч і перевищує три місяці, однак є меншим ніж 20 розмірів мінімальної заробітної плати ( 60 739,42 грн).

Під час перегляду судового рішення в апеляційному порядку встановлено, що державний виконавець за заявою боржника декілька разів здійснював перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_5 зі сплати аліментів та визначив, що станом на 18 лютого 2019 року залишок несплаченої заборгованості за аліментами у період з 17.11.2009 року по 01.10.2018 року становить 49 913,10 грн.

Державний виконавець надав суду апеляційної інстанції також постанову про накладення штрафу від 31.10.2018 року, якою за ухилення від виконання рішення суду та сплати аліментів, що призвело до наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, на боржника накладено штраф на користь стягувача у розмірі 30 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме: 14 973,93 грн. Таким чином державний виконавець визначив, що загальна заборгованість ОСОБА_5 станом на 01.10.2018 року складає 64 887,03 грн (49 913,10+14 973,93).

Як боржник ОСОБА_5, так і представник стягувача ОСОБА_6 заявили, що визначений державним виконавцем розмір заборгованості є спірним, у зв'язку з чим ОСОБА_6 має намір оспорити його в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, заперечуючи обґрунтованість подання державного виконавця та висновки суду першої інстанції з цього приводу, ОСОБА_5 та його представник -адвокат Колобов М.Г. посилалися на наведені вище факти як на такі, що свідчать про відсутність підстав для звернення стягнення на єдине житло боржника, однак ці заперечення в порушення норм процесуального законодавства суд не прийняв та не перевірив, колегія суддів вважає за необхідне дослідити докази щодо визначеного державним виконавцем на час звернення до суду з поданням розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_5 і в результаті цього дослідження дійшла висновку, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» підстави для звернення стягнення на частку боржника у майні, яке є його єдиним житлом, відсутні.

При цьому колегія суддів враховує також ту обставину, що матеріали виконавчого провадження не містять інформації щодо перевірки майнового стану боржника за місцем його проживання (перебування), в той час, як відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник, звертається в останню чергу.

Не погоджується колегія суддів також із висновком суду про те, що в даному випадку предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а визначення частки боржника у спільній сумісній власності, та що відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 може бути підставою для зупинення певного виду виконавчих дій щодо звернення стягнення на частку майна, якщо такі будуть проводитися, адже за правилами статті 443 ЦПК України суд не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї.

Ухвалене за наслідком розгляду подання виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, судове рішення після набрання ним законної сили є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, встановлені цим судовим рішенням не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( стаття 18, частина 4 статті 82 ЦПК України).

Питання щодо визначення частки майна особи у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами, врегульовано статтями 355-357, 366, 370 ЦК України та статтями 61, 73 СК України, які й підлягають застосуванню при вирішенні відповідного подання виконавця у виконавчому провадженні.

Зокрема, відповідно до вимог частини 1 статті 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

При цьому заперечення іншого із подружжя щодо статусу майна як спільного сумісного підлягають врахуванню та перевірці судом в установленому нормами процесуального права порядку.

Суд першої інстанції обставини щодо можливості виділення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя в натурі не з'ясував, на заяву ОСОБА_7 про те, що спірна частина будинку є її особистою приватною власністю не зважив та необґрунтовано не врахував факт подання нею до суду відповідної позовної заяви, яка зареєстрована Херсонським міським судом Херсонської області 14.11.2018 року, в той час, як у інший спосіб здійснити захист своїх прав остання, будучи залученою до участі в справі як заінтересована особа, не могла.

Таким чином, висновок суду щодо частки боржника ОСОБА_5 у 16/25 частинах житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано на ім'я ОСОБА_7, є передчасним, а тому ухвалене в даній справі судове рішення як помилкове підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року скасувати і постановити нове судове рішення.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визначення частки майна в спільній сумісній власності, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова