Номер провадження: 22-ц/813/4620/19
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Таварткіладзе О.М., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - Ярошенко Анастасії Іванівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду з позовом до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що наказом № 154/ОС-18 від 01 жовтня 2018 року позивач звільнена з посади завідувача канцелярією Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

В суді першої інстанції позивач та її представник підтримали позовні вимоги, та просили суд визнати незаконним та скасувати наказ № 154/ОС-18 від 01 жовтня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача канцелярією Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, поновити її на посаді завідувача канцелярією Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та стягнути з Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2018 року по день поновлення на посаді.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволений.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 154/ОС-18 від 01 жовтня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувачої канцелярією Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючої канцелярією Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Стягнуто з Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2018 року по день поновлення на посаді.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - Ярошенко А.А. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд помилково дійшов зазначеного висновку, посилаючись на наступне.

Судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджено заяву про

звільнення ОСОБА_1 , та помилково встановлено факт відсутності

дати бажаного звільнення з посади, оскільки в тексті заяви міститься чітке

визначення бажаної дати звільнення за власним бажанням. Текст заяви на

звільнення не містив прохання відтермінувати звільнення на два тижні, не

містив і посилання на поважність причини термінового звільнення, - лише

було прохання звільнити з 01.10.2018 р. і це прохання було задоволено, тобто

між працівником та роботодавцем було досягнуто згоду про бажану дату

звільнення, заява була підписана і позивачка була звільнена з роботи тією

датою, якою просила.

Як визначено в КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний

розірвати трудові відносини в строк, зазначений у заяві, і видати наказ, у

якому мають бути зазначені причини й дата звільнення.

Водночас працівникові дається право відкликати раніше подану заяву про

звільнення за власним бажанням. Це безумовне право працівника. Працівник

може відкликати заяву про звільнення до настання двотижневого строку,

зафіксувавши факт подання такої заяви власникові або уповноваженому ним

органу, наприклад вислати поштою, або написавши заяву про відкликання

заяви про звільнення та офіційно її зареєструвавши у канцелярії (відділі

кадрів тощо).

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що оскільки датою бажаного звільнення відповідач вказала 01.10.2018 року, то і строк

відкликання відповідної заяви закінчується 01.10.2018 року.

ОСОБА_1 не зробила жодних дій у відведений строк, які б свідчили

про те, що відповідач більше не бажає звільнення, а саме не було подано

відповідну заяву до канцелярії установи (хоча в день звільнення Позивач

мала вільний доступ на територію), також нею не було направлено заяву

поштою, про те що вона не має наміру звільнитися та бажає продовжувати

роботу на вказаній посаді ( документи, що підтверджують факт відкликання

заяви не були додані Відповідачем до позовної заяви).

Тобто, за змістом ст. 38 КЗпП України сторони трудового договору вправі

домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви

про це в межах двотижневого строку. За наявності домовленості працівника

можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.

На підставі фактичних обставин справи судом встановлено що

розірвання трудового договору відбулось з ініціативи працівника за

погодженням бажаної дати звільнення з роботодавцем на законних підставах,

а тому у задоволенні вимоги про поновлення на роботі, а також похідної

вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

варто відмовити.

Твердження ОСОБА_1 , про те, що після винесення

наказу про звільнення позивача її було ознайомлено з ним та трудова

книжка позивачу не була видання, не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не спростовувалось сторонами начальником установи, одразу після отримання заяви ОСОБА_1 про звільнення та звернувши увагу на дату бажаного

звільнення, було в усному порядку запропоновано їй звернутися до відділу

кадрів для ознайомлення з наказом та отриманням трудової книжки, та до

бухгалтерії, для проведення всіх необхідних розрахунків з працівником при

звільненні, оскільки ст. 47 та ст. 116 КЗпП визначає обов`язок власника або

уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати

йому трудову книжку, а саме те, що власник або уповноважений ним орган

зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену

трудову книжку і провести з ним розрахунок. Якщо працівник в день

звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше

наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про

розрахунок.

Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_1 була присутня на своєму робочому місці та особисто подала

заяву про звільнення, то вона повинна була в день звільнення звернутися до

відділу кадрів та бухгалтерії для повного оформлення звільнення з посади

відповідно до чинного законодавства, як і було їй запропоновано раніше

начальником установи.

Відповідно до Закону України «Про

попередне ув`язнення», ДУ «Одеський слідчий ізолятор» є установою для

тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою

або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт та

Кримінально - виконавчий кодекс України та ст. 7 Закону України «Про

попередне ув`язнення» визначають особливий режим вказаної установи,

відповідно до якого забезпечується ізоляція осіб, взятих під варту та постійний нагляд за ними, отже перебування сторонніх осіб, тобто осіб що

не пов`язані з установою трудовими відносинами та не мають оформлених

відповідно до законодавства України документів, що надають підстави для

відвідування установи, на території вказаної установи не допускається. Тож

не допуск ОСОБА_1 на наступний день на територію установи після

звільнення є цілком законним, оскільки їй було запропоновано звернутися до

відділу кадрів та бухгалтерії начальником установи у день звільнення, проте

вона не скористалась цим правом.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районним судом викладені обставини з`ясовано неповно, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставами для часткового скасування судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - Ярошенко Анастасії Іванівни - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2019 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

О.М. Таварткіладзе