Справа № 189/1195/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.01.2019 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.,

при секретареві Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_1 23.07.2008 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL7203. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач отримав у ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 1154800,00 дол. США, строк користування до 01.07.2028 року зі сплатою 17,45 % річних. За користування кредитними коштами понад строк або терміни погашення за графіком погашення кредиту, встановленим Генеральним договором та/або додатковою угодою №BL7203/K-1, процентна ставка встановлюється в розмірі 34,9 % річних. 30 травня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-6769/11 р. за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було ухвалено рішення, яким позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL7203 від 23 липня 2008 року в сумі 1327876,45 гривень. Рішення набрало законної сили ще у 2013 році. Даним рішенням суду було стягнуто з відповідача за кредитним договором тіло кредиту, нарховані відсотки та підвищені відсотки. Факт укладення між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 Генерального договору №BL7203 про надання кредитних послуг, отримання ОСОБА_1 коштів за даним договором, що потягло за собою набуття ПАТ «Універсал Банк» права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нархованих відсотків підтверджується рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2013 року, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Для забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між ним та позивачем було укладено договір іпотеки від 23 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за №5339 у відповідності до умов якого в іпотеку банку було передано нежиле приміщення, нежитлова будівля (S=970,6 м2), що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, с. Катеринівка, вул. Свободна, 13. Зважаючи на те, що наявність факту порушення основного зобовязання встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, яким з позичальника на користь банку було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в сумі 1327876,45 грн., дані обставини не потребують доказуванню. В звязку з чим, позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, яка надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 23.07.2008 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL7203 на загальну суму 154800 доларів США з терміном повернення кредиту не пізніше 01 липня 2028 року та додаткову угоду №BL7203/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL7203 від 23.07.2008 року. (а.с.14-20, 33-34).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL7203 від 23.07.2008 року, було укладено між ОСОБА_1 - Іпотекодавець та ВАТ «Універсал Банк» договір іпотеки від 23.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. За умовами договору іпотеки, в іпотеку банку було передано нежиле приміщення, нежитлова будівля (загальною площею=970,6 м2), що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, с. Катеринівка, вул. Свободна, 13. (а.с.11-13).

Згідно копії витягу із статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Універсал Банк», що існував у формі відкритого акціонерного товариства, тип якого у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» (протокол №2-2009 від 22 червня 2009 року) було змінено на публічне акціонерне товариство та який було перейменовано на ПАТ «Універсал Банк». (а.с.28).

Судом встановлено, що відповідачем по справі, належним чином не виконувались обовязки щодо повернення кредиту, у звязку з чим ПАТ «Універсал Банк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до суду.

30 травня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 2-6769/11р. за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №BL 7230 від 23.07.2008 року в сумі 1327876 грн. 45 коп. (а.с. 104).

Судом встановлено, що рішення суду щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором не виконано, а заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Укладеним між сторонами договором іпотеки п. 4.2 передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставах: рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно п. 4.5 вказаного договору, звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Отже, з огляду на зміст договору іпотеки від 23.07.2008 року з нього не вбачається, що сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Проте, матеріали справи не містять інформації про згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Враховуючи висновки постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) про те, що суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем, якщо інше не передбачено умовами іпотечного договору, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов ПАТ «Універсал Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності задоволенню не підлягає.

Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 16, 392, 526, 527, 1054 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Пустовар