Дата документу 31.05.2019
Справа № 334/3089/16-ц
Провадження № 2/334/131/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Запорізької міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У травні2018 року позивачі звернулись до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначили, що 10.08.1985 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 . Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 .

28.02.1994 Запорізьким металургійним комбінатом «Запоріжсталь» було видано свідоцтво про право на житло за № 1348, згідно з яким ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було передано в порядку приватизації у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . Запорізьким МБТІ 07.04.1994 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2

При приватизації квартири частки співвласників у праві власності визначені не були, але згідно зі ст.112 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення права власності, розмір часток співвласників є рівним та складав по 1/3, отже, кожен із позивачів при приватизації квартири отримав по 1/3 частині.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, на час смерті він постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 .Після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частина вищевказаної квартири. Заповіту ОСОБА_3 не залишив, тому спадкування здійснюється за законом, відповідно до якого у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , інших спадкоємців у ОСОБА_3 немає.

Позивачі на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, тому згідно чинного законодавства є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .Таким чином, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . кожен із позивачів отримав по 1/6 частині спірної квартири (1/3 : 2 = 1/6).Але оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі в них не має можливості, оскільки у них відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28.02.1994 року, що стало підставою для винесення постанови державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. від 05.02.2016про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно.

У зв`язку з вищевказаним, позивачі вимушені були звернутись з вказаним позовом до суду, в якому просять визнати кожен за собою право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 проспекту АДРЕСА_3 .

В судове засідання позивачі не з`явились. Під час розгляду справи подали заяви про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи без його участі, просить питання по справі вирішити на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1, ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 10.08.1985 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , виданого 10.08.1985 Відділом ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя.

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_3 , виданого 22.01.1987 року Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя.

28.02.1994Запорізьким металургійним комбінатом «Запоріжсталь» було видано свідоцтво про право власності на житло за № НОМЕР_1 , згідно з яким квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,85 кв.м., на праві спільної сумісної власності стала належати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Квартира зареєстрована в ОП ЗМБТІ07.04.1994 за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , і записана у реєстрову книгу №251р за №37005.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_4 , виданого 26.05.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Згідно довідки МКП «Основаніє» № 3877 від 06.11.2013, ОСОБА_3 на час своєї смерті мешкав разом з дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 . Інших спадкоємців у ОСОБА_3 немає.

Згідно ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивачі на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, тому згідно зі ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Частиною 1 ст.1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_1 звернулась до Першої державної Запорізької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим 26.07.2014 було заведено Спадкову справу № 243/2014, однак постановою державного нотаріуса Федченко Олени Олександрівни від 05.02.2016 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємицею не було надано оригіналу документу, яким би підтверджувалось належність спадкодавцеві спадкового майна, а саме оригіналу свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 28.02.1994 ЗМК «Запоріжсталь» ім. С. Орджонікідзе.

З аналогічних підстав позивач ОСОБА_2 26.07.2018 отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видану державним нотаріусом Першої державної Запорізької нотаріальної контори Нестеренко Ольгою Миколаївною.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна».

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

При цьому, розглядаючи спір, пов`язаний із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, суд звертає увагу на те, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

При приватизації квартири частки співвласників у праві власності визначені не були. Згідно зі ст. 112 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення права власності, розмір часток співвласників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , є рівним та складає по 1/3.

Таким чином, частка померлого ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становила 1 АДРЕСА_4 3.

Відтак, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

Заповіту ОСОБА_3 не залишив, тому спадкування здійснюється за законом.

Таким чином, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . кожен із позивачів отримав по 1/6 частині спірної квартири (1/3 : 2 = 1/6).

Суд приходить до висновку, що у зв`язку з наявністю у позивачів перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, визнання права власності на спадкове майно має вирішуватися в судовому порядку.

При цьому правові підстави для визнання права власності на Ѕ частину квартири за кожним з позивачів з наведених у позові підстав відсутні, оскільки до складу спадщини увійшла 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становила 1/3.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_6 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.