ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/550/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Хома М. В.,

за участі секретаря Кантицької О.І.

та сторін ОСОБА_1 та її адвоката Рукавець О.В.; ОСОБА_2 та його адвоката Ізай Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/19826/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2019 року, ухваленого суддею Грицак Р.М., повний текст рішення складений 26 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спадковим майном, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 у якому просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у здійснення права користування спадковим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , як особі, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 у спосіб надання їй ключів від вхідних дверей квартири.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно 1/2 частка спірної квартири. Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 та для отримання свідоцтва на спадкове майно їй необхідно увійти у спірну квартиру та забезпечити доступ фахівцю Тернопільського БТІ, щоб він мав змогу провести обстеження даної квартири для отримання відповідних документів, які необхідні нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 15.01.2018 Тернопільським міськрайонним судом було винесено рішення про визнання її права на користування квартирою по вищевказаній адресі, однак відповідач всебічно перешкоджає їй у входженні у квартиру, міняючи замок у вхідних дверях, а тому вона не має можливості потрапити у квартиру та оформити всі необхідні документи для прийняття спадщини. З метою входження у квартиру 17.09.2018р.та 18.09.2018р. нею викликалися працівники поліції, але ОСОБА_2 не дав змоги зайти у помешкання, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2019 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування спадковим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , як особі, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 у спосіб надання ключів ОСОБА_1 від вхідних дверей квартири.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 березня 2019 року по справі № 607/19826/18 та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції неправильно прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на отримання ключів від квартири АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року, яким визнано за ОСОБА_1 право на користування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Однак даним рішенням не було визначено вулиці на якій знаходиться даний будинок, тому визнання ОСОБА_1 такою, що отримала право на користування спірною квартирою є хибним.

Після набрання законної сили рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року (справа 607/13871/17), ОСОБА_1 не користувалась часткою спірної квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_3 . Тривалий час позивачка не проживала у спірній квартирі, а також не має речей у даній квартирі ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 . ОСОБА_3 проживав за іншою адресою, де і помер. Всі, належні їм речі ОСОБА_1 вивезла.

Також, суд першої інстанції неправильно встановив, що на час розгляду справи має місце оформлення спадщини, і що ОСОБА_1 чиняться перешкоди в оформленні спадкового майна. Листом нотаріальної контори підтверджено, що оформлення спадщини не проводиться, оскільки має місце спір з приводу дійсності заповіту.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 18 вересня 2018 року (справа №607/18411/18), відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу Іванів Лесі Ігорівни, ОСОБА_1 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перша Тернопільська нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Вважаю, що вирішення справи №607/18411/18 має суттєве преюдиційне значення для вирішення даної справи, тому суд першої інстанції безпідставно не вбачав за необхідне зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/18411/18.

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не звернув увагу та не надав належної оцінки тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач ОСОБА_1 повідомляла відповідача про свій намір привести у квартиру працівника БТІ, відсутні докази необхідності виготовлення інвентаризаційної справи.

Також, суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права (ст. 395) та дійшов висновку про те, що встановлений сервітут ОСОБА_1 , існує в останньої довічно. ВСУ підтвердив, що у подібних правовідносинах слід застосовувати норми ст. 406 ЦК України - припинення сервітуту.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до суду не поступав.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Ізай Р.О. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Рукавець О.В. апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане 13.09.2017 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 13.09.2017 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що складено актовий запис № 1115.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.09.1994 року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації Тернопільської міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_5 (1/4), ОСОБА_4 (1/4) та ОСОБА_6 (1/4).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2018 року, 17 жовтня 2014року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Шонь Ю.М. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

10.02.2017 ОСОБА_3 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І., згідно якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, а також все те на що за законом він матиме право.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 по заяві ОСОБА_1 відкрито спадкову справу № 213/2018, але нотаріальні дії зупинено до вирішення справи судом.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі наявності заповіту в силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 03.04.2018 року заведено спадкову справу №62234948 після смерті ОСОБА_3 ..

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. (ст. 150 ЖК УРСР)

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що оскільки в резолютивній частині рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року, на яке посилається позивач і яким визнано їй право на користування спірною квартирою, не зазначена на якій саме АДРЕСА_2 знаходиться квартира АДРЕСА_1 , тому виходячи із того даним рішенням ОСОБА_1 не надано право користування спірною квартирою.

Із змісту мотивувальної частини рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року зрозуміло, що мова йде про квартиру АДРЕСА_1 , тому і право на користування ОСОБА_1 встановлена саме на цю квартиру.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач добровільно відмовляється надати ОСОБА_1 доступ до спірного житлового приміщення, а остання прийнявши у встановленому законом порядку спадщину у вигляді 1/4 квартири набула право володіння та користування вказаним нерухомим майном.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та визначив правовідносини, що виникли між сторонами та дійшов мотивованого висновку, що відповідач чинить перешкоди в користуванні її майном.

Твердження апелянта про те, що в суді першої інстанції розглядається ще спір щодо визнання заповіту недійсним і не зупинення у відповідності до вимог ст. 251 ч.6 ЦПК України судом провадження по даній справі до вирішення справи № 607/18411/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Бучацького райнотокругу, ОСОБА_7 І ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ухвалою судді від 18.09.2018 року провадження по цій справі тільки відкрито підготовче засідання. Крім того, розгляд іншої справи не позбавляє право позивачки на користування спірною квартирою, яке визначене рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.01.2018 року, яке набрало законної сили, а також як члена сім`ї (дружина) власника житла - ОСОБА_3 . В апеляційній інстанції сам відповідач не заперечує факт не допуску позивачки до спірної квартири. Також не визначення часток у спадковому майні сторін не є підставою для чинення перешкод у користуванні майном позивачці.

Відсутність речей позивачки у спірній квартирі не свідчить про те, що вона відмовилась від користування квартирою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 22 травня 2019 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2019 року підлягає поновленню.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 березня 2019 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

М.В. Хома