№ провадження 2/495/989/2019
ЗАОЧНЕ р і ш е н н я
19 лютого 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Бучка І.В.,
справа № 495/9632/18,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право проживання,
Позивач ОСОБА_1, звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право проживання, у відповідності до ст. ст. 71, 72 ЖК України, просить суд: визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право проживання в квартирі АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.
Відповідач по справі - її колишній чоловік, з яким на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2015 року припинені шлюбні відносини.
05.07.2011 року у спірному житловому приміщенні було зареєстровано місце проживання відповідача та видана посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_2. Проте, відповідач з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, особистих речей у квартирі немає, в тому числі ї речей побуту, квартиру не відвідує.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у належній їй квартирі порушує її права, як власника.
На підставі вищевикладеного вона і звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання надала заяву, відповідно до якої вона позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, розглянувши справу у її відсутності. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не сповістив.
Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що дійсно на підставі договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 02.10.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2741, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується технічним паспортом на квартиру та Витягом про державну реєстрацію прав. /л.с.7-12/
У відповідності до витягу з домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1, у ній зареєстрований, окрім інших, відповідач по справі ОСОБА_2, згідно посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_2, виданої Білгород-Дністровським ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області 31.05.2011 року. /л.с.14-16/.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2015 року по справі № 495/6692/15-ц було розірвано. /л.с.17/.
Позивач зазначає , що відповідач з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, особистих речей у квартирі немає, в тому числі ї речей побуту, квартиру не відвідує.
Так, дійсно з матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 01.12.2014 року і по теперішній час гр.. ОСОБА_2 не мешкає, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 25.12.2015 року, від 01.06.2016 року, від 01.12.2016 року, від 03.07.2017 року, від 01.10.2018 року, засвідченими головою ОСББ «Дністровець-2». /л.с.18-23/
У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.
Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, ту обставину, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з грудня 2014 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання членів сім'ї власника, враховуючи також, що реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивача, суд приходить до висновку про те, що є усі законні підстави для визнання позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно вимог позивача про зняття з реєстрації ОСОБА_2, суд приходить до наступного.
У відповідності до ч. 3 п.34 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи визначений чинним законодавством порядок зняття з реєстрації особи, про яку судом вирішено питання про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині зняття з реєстрації ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК України, ст. ст. 405,406 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265,280-281, 354 ЦПК України , суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право проживання - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, РНОКПП: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя: