Провадження №2/760/5266/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ з а о ч н е /

01 липня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» до ОСОБА_2 , який діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Посилається в позові на те, що ТОВ «Юрфактор Сервіс» є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він набув у власність відповідно до Свідоцтва на право власності від 06 лютого 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорней В.В.

Право власності на зазначену квартиру також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності від 06 лютого 2019 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер запису про право власності: 30166341.

Попереднім власником вказаної квартири був ОСОБА_2 , який втратив своє право власності на підставі положень ст. 346 ЦК України.

Інші відповідачі є членами сім`ї колишнього власника квартири.

На момент звернення до суду відповідачі залишаються зареєстрованими в зазначеній квартирі за відсутності будь-яких погоджень з його боку щодо користування нею.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі в судове засідання двічі не з`явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не поставили.

Судові повістки, що направлялися на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання в судове засідання на 30 травня 2019 року, були отримані відповідачами 10 червня 2019 року.

В подальшому, судові повістки на 01 липня 2019 року, відповідачами не отримані, на момент розгляду справи знаходилися не витребуваними з поштового відділення.

Порядок вручення судових повісток визначено ст.ст.128, 130 ЦПК України, а також п.п.99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року.

Таким чином, повідомлення відповідачів про час розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання здійснювалося відповідно до вимог закону.

Крім того, Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, обізнаність відповідачів про знаходження справи в провадженні суду та її предмет, неявка їх у судове засідання після отримання судової повістки в перше судове засідання, суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним.

Ухвалою від 18 квітня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідачі, отримавши ккопію позову з додатками, своїм правом не скористалися, відзив на позову заяву не подали.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

ленами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

а змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва від 06 лютого 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., на підставі Акту приватного виконавця про проведені електронні торги щодо реалізації предмету іпотеки на підставі Протоколу № 378863 проведення електронних торгів від 28 грудня 2018 року, є власником квартири АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

/ а.с. 3 - 4 /

Зі Свідоцтва вбачається, що попереднім власником вказаної квартири був відповідач ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, яка була передана ним в іпотеку на підставі Іпотечного договору № 42.02-11/113 від 14 лютого 2008 року.

Інші відповідачі є членами сім`ї колишнього власника квартири.

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 3110707 станом на 02 травня 2019 року відповідачі зареєстровані за вказаною адресою.

/ а.с. 3 - 4, 8 /

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що після набуття товариством права власності на спірну квартиру, він декілька разів відвідував її, однак відповідачів там не зустрів. Зі слів сусідів йому відомо, що вони в квартирі не проживають.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру позивачем набуто правомірно, його право власності оформлено та зареєстровано у встановленому законом порядку, ніким не оспорено.

За таких обставин, припинення права користування житлом у колишнього власника, таке право втратили і члени його сім`ї, оскільки право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Виходячи з викладеного вище,суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 64, 65, 156 ЖК України , ст.ст. 15, 16, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , який діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратила право користуватися житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» 1 921, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 12 липня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва