Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 750/8130/16-ц

провадження № 61-21221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2016 року в складі судді Жук М. І. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Бечка Є. М., Бобрової І. О., Скрипки А. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог посилалося на те, що 31 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 тис. швейцарських франків зі сплатою 8,99 % річних за користування кредитом та строком повернення до 28 липня 2028 року.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 31 липня 2007 року між банком і ОСОБА_5 та між банком і ОСОБА_6 укладено два договори поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору станом на 23 серпня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 8 846,85 швейцарських франків та 68,29 грн, з яких: 8 846,85 швейцарських франків заборгованості за кредитом у тому числі 275,01 швейцарських франків простроченої заборгованості, 68,29 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, які банк просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2016 року в задоволенні позову банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з наданою банком довідкою заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 15 листопада 2016 року відсутня.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 грудня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, належні та допустимі докази отримання відповідачами вимоги банку про усунення порушень умов кредитного договору як того вимагає пункт 6.2 договору, відсутні, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 16 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 грудня 2016 року, і ухвалити нове рішення про задоволення позову банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Деснянського районного суду м. Чернігова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права. Надана відповідачем довідка від 15 листопада 2016 року про відсутність у нього заборгованості не є належним доказом, оскільки не містить підпису працівника банку та печатки банку. Позичальник допустив прострочення сплати кредиту протягом квітня - червня 2016 року, що стало підставою для направлення банком 11 квітня 2016 року на адреси відповідачів вимоги про усунення порушень кредитного договору та встановлення нового дострокового терміну повернення кредиту повністю. Згідно з умовами кредитного договору у разі неотримання вимоги банку про усунення порушення, термін повернення кредиту повністю настає на 41 день з моменту направлення банком такої вимоги, тобто - 30 травня 2016 року. Вимога банку відповідачами не виконана, а тому банк має право на стягнення кредиту повністю в судовому порядку.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів/заперечень на касаційну скаргу не надійшло.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 31 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 тис. швейцарських франків зі сплатою 8,99 % річних за користування кредитними коштами та строком повернення не пізніше 28 липня 2028 року.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань 31 липня 2007 року між банком і ОСОБА_5 укладено договір поруки № 31205Р161 та між банком і ОСОБА_6 укладено договір поруки № 31205Р162.

Згідно з пунктом 1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною, що передбачено в пункті 1.4 договору поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 23 серпня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 8 846,85 швейцарських франків та 68,29 грн, з яких: 8 846,85 швейцарських франка заборгованості за кредитом, в тому числі 275,01 швейцарських франків простроченої заборгованості; 68,29 грн заборгованості з пені за несвоєчасне погашення кредиту.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких суд виходить Верховний Суд, та застосовані норми матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України та частини другої статті 1054 у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов'язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Апеляційний суд установив, що у разі порушення позичальником умов договору про надання споживчого кредиту від 31 липня 2007 року на підставі пункту 6.1.2 договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; терміни повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати отримання вищезазначеного повідомлення (вимоги) банку; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов'язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

Отже пунктами 6.1.2. та 6.2 кредитного договору сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

З вересня 2015 року по червень 2016 року ОСОБА_4 належним чином не виконував умови кредитного договору щодо сплати щомісячних платежів у встановлені кредитним договором терміни та розмірі у зв'язку з чим виникла заборгованість.

У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором банк 11 квітня 2016 року надіслав ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вимоги, в яких повідомив про наявність заборгованості та необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором.

У серпні 2016 року банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення боргу з боржника та поручителя.

Зазначаючи про те, що матеріали справи не містять доказів одержання позичальником вимоги банку, як того вимагає пункт 6.2 кредитного договору, суди не звернули уваги на те, що цим же пунктом договору передбачено порядок дострокового повернення всієї суми кредиту в залежності від отримання чи неотримання позичальником такого повідомлення (вимоги) банку. У разі неотримання позичальником вимоги про дострокове виконання умов кредитного договору, термін дострокового повернення кредиту вважається таким, що настав з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

У порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (в чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень редакції) суди на зазначене уваги не звернули, не дослідили належним чином надані банком розрахунки заборгованості за кредитним договором, не встановили межі відповідальності поручителів щодо дотримання шестимісячного строку для пред'явлення вимоги банку до поручителів та дійшли передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову банку.

Перевірка доводів касаційної скарги, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх

інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 грудня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат