Справа № 2-3813/09 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/814/19 Категорія: 50 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Савчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за поданням приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича про примусове проникнення до житла боржника за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С. звернувся з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 . Подання мотивує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І.С. перебуває виконавче провадження № 59198483 від 23.05.2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-3813-09 від 31.07.2009 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Естроу Капітал» заборгованості за договором кредиту в сумі 1568457, 78 грн. 23.05.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказує, що в добровільному порядку боржником виконавчий лист не виконується. Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копію постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Також з метою вчинення виконавчих дій щодо перевірки майнового стану та здійснення опису та арешту майна боржника приватним виконавцем за адресою АДРЕСА_1 , яка зазначена у виконавчому листі, було надіслано повідомлення про вчинення виконавчих дій, яке було заплановано на 31.05.2019 року за адресою предмета іпотеки: АДРЕСА_2 , яке було вручено особисто божнику. Однак згідно акту приватного виконавця від 31.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 двері та ворота будинку були зачинені.

29.05.2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання боржника зазначеною у виконавчому документі - АДРЕСА_1 , однак двері квартири ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

04.06.2019 року приватним виконавцем повторно надіслано повідомлення про вчинення виконавчих дій, яке було заплановано на 11.06.2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , яке також вручено особисто боржнику. Згідно акту приватного виконавця від 11.06.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 двері та ворота будинку були зачинені.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_1 зареєстроване нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та який перебуває в іпотеці, частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 23/100 житлового будинку адресою: АДРЕСА_4 .

В ході примусового виконання рішення суду одержано інформацію з Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, з якої випливає, що боржник пенсії не отримує та не перебуває у трудових відносинах. Оскільки рішення суду не виконується, боржник перешкоджає проведенню виконавчих дій та таким чином намагається ухилитися від виконання рішення суду, виникла необхідність у зверненні до суду з відповідним поданням.

Просить суд вирішити питання про примусове проникнення до нерухомого майна: предмета іпотеки, що належить боржнику ОСОБА_1 , а саме: 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває в іпотеці ТзОВ «Ескроу Капітал» для вчинення виконавчих дій передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року подання задоволено. Надано дозвіл на примусове проникнення до нерухомого майна: предмета іпотеки, що належить боржнику ОСОБА_1 , а саме: 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває в іпотеці ТзОВ «Ескроу Капітал» для вчинення виконавчих дій передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

Боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції. Зазначає, що приватним виконавцем не надано відомостей про те, що боржник перешкоджає чи ухиляється від добровільного виконання рішення суду. Приватним виконавцем не надано доказів про те, що боржник знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна. Немає доказів, що він перешкоджав вільному доступу приватного виконавця до свого житла. Просить ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла відмовити.

Апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, у тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п. 4 ч. 3).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічне положення міститься і в статті 311 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженко І.С. перебуває виконавче провадження № 59198483 від 23.05.2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-3813-09, виданого 31.07.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Ескроу Капітал» заборгованості за договором кредиту в сумі 1568 457, 78 грн.

23.05.2019 року приватним виконавцем Шульженко І.С., керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

З метою вчинення виконавчих дій щодо перевірки майнового стану та здійснення опису та арешту майна боржника приватним виконавцем за адресою АДРЕСА_1 , яка зазначена у виконавчому листі, було надіслано повідомлення про вчинення виконавчих дій, яке було заплановано на 31.05.2019 року за адресою предмета іпотеки: АДРЕСА_2 , що підтверджується фіскальними чеками № 300, 296 від 24.05.2019 року відділення поштового зв`язку № 23 та яке вручено особисто боржнику. Однак згідно акту приватного виконавця від 31.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 двері та ворота будинку були зачинені.

29.05.2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання боржника зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , однак двері квартири ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

04.06.2019 року приватним виконавцем повторно надіслано повідомлення про вчинення виконавчих дій яке було заплановано на 11.06.2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується фіскальним чеком № 308 від 04.06.2019 року відділення поштового зв`язку №23 та яке вручено особисто боржнику. Однак згідно акту приватного виконавця від 11.06.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 двері та ворота будинку були зачинені.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_1 зареєстроване нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та який перебуває в іпотеці, частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 23/100 житлового будинку адресою: АДРЕСА_4 .

В ході примусового виконання рішення суду одержано інформацію з Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, з якої випливає, що боржник пенсії не отримує та не перебуває у трудових відносинах.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Із приєднаних до подання копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що передбачених п.п.1, 2 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржник ОСОБА_1 не виконав.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що боржник ОСОБА_1 рішення суду у добровільному порядку не виконує, такі дії боржника призводять до тривалого невиконання виконавчого листа, матеріалами справи підтверджено факт невиконання рішення суду та відсутність у приватного виконавця можливості вчиняти усі передбачені Законом виконавчі дії, у зв`язку із чим обґрунтовано задовольнив подання приватного виконавця і надав йому дозвіл на примусове проникнення до належної на праві власності боржнику 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 та перебуває в іпотеці ТзОВ "Ескроу Капітал".

Доводи боржника в апеляційній скарзі про те, що він не повідомлявся про відкриття апеляційного провадження є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" як вбачається із змісту ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження та інші документи виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Як вбачається з матеріалів справи боржнику ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження було надіслано на адресу, зазначену у виконавчому листі.

Крім того, виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні у виконавчій службі протягом 2016-2018 років та повертався стягувачу згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", про що свідчать відмітки на виконавчому листі.

Боржник не виконує рішення суду і не надав доказів, які б свідчили, що він добровільно виконує його і не ухиляється від виконання рішення.

Питання про примусове проникнення до житлового будинку боржника вирішено судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, що відповідає вимогам ст. 439 ЦПК України. Отже, виконавець правильно звернувся із зазначеним поданням до суду, який ухвалив рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Боржник подав апеляційну скаргу на ухвалу суду, яку не оплатив судовим збором. Ухвалою апеляційного суду від 19 липня 2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для сплати судового збору відповідно до п.п. 9 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в розмірі 384, 20 грн. ОСОБА_1 дану ухвалу не отримував, хоча вона була йому направлена за вказаною в апеляційній скарзі адресою, і лист повернувся до суду без вручення "за терміном зберігання". Ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Оскільки боржником не було сплачено 384, 20 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги, у задоволенні апеляційної скарги суд відмовляє, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з нього слід стягнути 384, 20 грн. судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 384, 20 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: