Провадження № 2/641/138/2019 Справа № 641/2563/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Лізинг-Технологія» про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

в с т а н о в и в:

25 квітня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суд з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 12 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Лізинг-Технологія» було укладено договір кредиту № 37-ЛТ/2011, за умовами якого Банк надав ТОВ «Лізинг-Технологія» у тимчасове користування грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 591 065,10 грн, зі сплатою 17 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 серпня 2016 року включно.

На підставі додаткової угоди від 27 липня 2012 року до зазначеного кредитного договору ліміт кредитування було збільшено до 4088514,88 грн, а також узгоджено новий графік зменшення поточного ліміту відповідно до якого кінцевим терміном повернення кредиту є 11 серпня 2016 року.

12 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки б/н, за умовами якого останній взяв на себе зобовязання відповідати в повному обсязі за належне виконання ТОВ «Лізинг-Технологія» своїх кредитних зобовязань.

Посилаючись на неналежне виконання ТОВ «Лізинг-Технологія» своїх грошових зобовязань за договором кредиту, позивач просив стягнути з ОСОБА_4, як поручителя за договором, на користь Банку заборгованість за договором кредиту в розмірі 6 886 219,57 грн, а також відшкодувати понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

В судовому засіданні представник позивача, який діяв на підставі та в межах виданої йому довіреності, позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, направив до суду свого представника, який проти задоволення позову заперечував. При цьому посилався на те, що кінцевим строком виконання грошових зобовязань за договором кредиту є 11 серпня 2016 року, а тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України, Банк повинен був звернутися з вимогою до поручителя не пізніше шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто не пізніше 12 лютого 2017 року. Проте у визначений строк ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою до ОСОБА_4 про виконання кредитних зобовязань ТОВ «Лізинг-Технологія» не звернувся, а тому втратив право на застосування судових заходів захисту свого права шляхом предявлення позову до поручителя.

Представник третьої особи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, письмовий відзив на позов не направив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 12 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг-Технологія» було укладено договір кредиту № 37-ЛТ/2011, за умовами якого Банк надав ТОВ «Лізинг-Технологія» у тимчасове користування грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 591 065,10 грн, зі сплатою 17 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 серпня 2016 року включно.

Між цими ж сторонами були укладені додаткові угоди від 23 серпня 2011 року, 12 жовтня 2011 року, 7 листопада 2011 року, 8 грудня 2011 року, 18 липня 2012 року 27 липня 2012 року про зміну ліміту кредитного договору (а.с. 19-24). На підставі додаткової угоди від 27 липня 2012 року до зазначеного кредитного договору ліміт кредитування було збільшено до 4088514,88 грн, а також узгоджено новий графік зменшення поточного ліміту, відповідно до якого кінцевим терміном повернення кредиту є 11 серпня 2016 року.

12 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки б/н, за умовами якого останній взяв на себе зобовязання відповідати в повному обсязі за належне виконання ТОВ «Лізинг-Технологія» своїх кредитних зобовязань.

За умовами додаткових угод укладених між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 від 23 серпня 2011 року, 12 жовтня 2011 року, 7 листопада 2011 року, 8 грудня 2011 року, 18 липня 2012 року, 27 липня 2012 року відповідач погодився на збільшення обсягу своєї відповідальності за належне виконання кредитних зобовязань ТОВ «Лізинг-Технологія» (а.с. 27-32).

Зі змісту договору від 27 липня 2012 року про внесення змін до договору поруки від 12 серпня 2011 року вбачається, що дата кінцевого строку виконання кредитних зобовязань 11 серпня 2016 року не змінювалася (а.с. 32).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З огляду на викладені приписи порука є строковим зобов'язанням, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14 сформулював правовий висновок, згідно з яким строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов'язання поруки. Право кредитора й обов'язок поручителя після спливу строку поруки припиняються, а тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації своїх прав, зокрема й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав зазначені у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку існування поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.

Аналіз положень частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Договором кредиту, додатковими угодами до нього встановлено кінцевий строк виконання кредитних зобовязань 11 серпня 2016 року.

Відповідно до п. 11 договору поруки від 12 серпня 2011 року сторони дійшли згоди про те, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Протягом шести місяців з дня настання кінцевого строку виконання зобовязань за договором кредиту, позивач вимог до поручителя ОСОБА_4 не предявив.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач не предявив вимогу до відповідача як до поручителя за договором кредиту в межах шести місяців з дня закінчення строку виконання основного зобовязання, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідач ОСОБА_4, 61000 АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Лізинг-Технологія», 49000 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32, .

Повний текст рішення складений 4 лютого 2018 року.

Текст судового рішення доступний для ознайомлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://wwwreyestr.gov.ua.

Суддя: ОСОБА_5