Справа № 368/226/19
Рішення 2/368/282/19

Іменем України

"03" липня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

за участю секретаря судового засідання Назаренко А.І.

представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача адвоката Клапчука Ф.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК": заборгованість у розмірі 19427,03 грн. за кредитним договором № б/н від 24.09.2012 року та судові витрати у розмірі 1921,00 грн., обґрунтовуючи позов наступним.

ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) заяву № б/н від 24.09.2012 року, згідно якої отримав (-ла) кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 24.09.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що "Я згоден з тим, що ця заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Він зобов`язуюся виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку".

Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Крім того, вищезазначені умови і правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача в умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений та згідний з умовами та тарифами, що заява разом із умовами та тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами.

Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до умов та правилами надання банківських послуг. Заява разом з умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг.

З карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст. 30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача АТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Тобто, правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку, (п.п. 1.1.1.69, 1.1.1.70 Умов).

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку.

Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання.

Картковий рахунок - рахунок фізичної - особи, до якого випущена карта (п.п.1.1.1.90 Умов)та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів.

За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.28 Умов - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта).

Таким чином банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль.

Тарифи - розмір винагороди за послуги банку є невід`ємною частиною договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо.

Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлені кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа № 6-61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору."

Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 02.2022 року.

Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 14.02.2019 року - до спливу строку позовної давності.

У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем дотримано при зверненні до суду.

Сторони за договором передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів банком нараховується штраф за формулою: "500" грн. + "5" % від заборгованості за кредитом.

Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг.

Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова та процентна складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань.

Також необхідно зауважити, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує нам, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї сум кредиту.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесені: коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17.01.2019 року має заборгованість -19427,03 грн. з яких: 6668,91 грн. - тіло кредиту; 3463,91 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 7892,92 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 901,29 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про судовий збір" та ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивачем при пред`явлені цього позову було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2019 року становить 1921,00 грн. Ціна позову: 19427,03 грн. Оскільки при розрахунку 1,5 відсотків від ціни позову розмір судового збору складає менше мінімально встановленого, позивачем було сплачено 1921,00 грн. судового збору.

Представник відповідача адвокат Клапчук Ф.П. просить суд в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю, обґрунтовуючи заперечення наступним. Позовна заява позивача є безпідставною, необґрунтованою, суперечить закону та не підлягає задоволенню. Мотивуючи свій позов позивач зазначив, що 24.09.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач відповідно до договору зобов`язувався повернути позивачу наданий кредит з відсотками. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту виникла заборгованість в сумі 19427,03 гривень. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором наданих позивачем заборгованість у відповідача виникла з 24.09.2012 р. по 31.12.2018 р. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Виходячи з ст. ст. 257, 258 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею та комісією, заборгованості за штрафом, оскільки як було зазначено заборгованість за вказаними сумами виникла поза межами строку позовної давності встановленої ст. ст. 257, 258 Цивільного кодексу України. Позивач дізнався про порушення свого права з моменту виникнення заборгованості за кредитом з момент виникнення заборгованості. Позовна заява була подана позивачем до Кагарлицького районного суду Київської області у січня 2019 року, тобто після закінчення трирічного та річного строку позовної давності. Позивачем не наведено жодних доказів поважності причин пропуску трирічного та річного строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією, заборгованості за штрафом. Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з підстав визначених ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовні вимоги Позивача про стягнення заборгованості за пенею та комісією, заборгованості за штрафом задоволенню не підлягають. Крім цього, положення договору щодо встановлення штрафу у фіксованій сумі не відповідає вимогам ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Також, слід звернути увагу суду на те, що позивачем не надано доказів зняття відповідачем коштів у сумі 6668,91 гривень. Згідно ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач дійсно отримав кредит та зняв з картки кошти в сумі 6668,91 гривень. В матеріалах справи відсутній будь-який документ, який свідчить про зняття відповідачем коштів. А отже, позивачем не доведено порушення його права та обставин, на які він посилається в своєму позові. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як стверджує позивач 24.09.2012 р. відповідач підписавши заяву, погодилася з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. За вказаним договором, як вказує позивач, позичальнику встановлювався кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. Також, як стверджує позивач відповідач користувався кредитними коштами з використанням кредитної картки. Наразі позивачем не доведено підтвердження на виконання якого кредитного договору та на яких умовах банком відкрито кредитний рахунок, надані кошти, оформлено і видано Відповідачу платіжну картку та по якому із договорів здійснено їх перевипуск. Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, як підставу позову вказує кредитний договір б/н від 24.09.2012 року, відповідно до якого, як зазначає, кошти надавалися зі сплатою відсотків.

Позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг і тарифів, щоб у сукупності із заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі №6-16цс15. Так, Верховний Суд України у вказаному рішенні вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Хоча вказана правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі №6-16цс15. безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. При цьому, що під час розрахунку заборгованості позивачем застосовуються зовсім інші умови, а ніж ті, які визначені в Тарифах, що надані до матеріалів справи. За даними виписки по рахунку заборгованість по кредитному договору становить 19427,03 грн. Однак позивачем не надано доказів, що вказана заборгованість виникла саме по кредитному договору б/н від 24.09.2012 року, а саме вказаний договір є підставою позову.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (згідно із ч.1 ст.627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч.1 ст.638 ЦК України). Згідно із ч.2 ст.202 ЦК України договір є дво- чи багатостороннім правочином.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.ст.610, 611, 526 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом установлено, що 24 вересня 2012 року ОСОБА_2 особисто підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно кредитного договору б/н від 24.09.2012 року ОСОБА_2 отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 02.2022 року.

Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що він згодний з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, з умовами якого він попередньо ознайомився.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що він зобов`язується виконувати умови і правила банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, ОСОБА_2 не заявляв.

Відповідачем хоч і заперечується, що йому видано кредитну картку, а також те, що на картку перераховані кошти у вигляді кредитного ліміту, і й те, що наданими коштами він користувався, проте користування кредитними коштами так як він здійснював погашення кредиту, так проводив оплату за комунальні платежі, і куплею продуктів у різних магазинів, зокрема: 25.04.2017 р., 25.06.2017 р., 09.08.2017 р., 21.10.2017 р. та інші.

Згідно з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем до позовної заяви, вбачається, що станом на 17.01.2019 року за ОСОБА_2 обліковується заборгованість в сумі 19 427 грн. 03 коп., яка складається із тіла кредиту, процентів, пені та штрафів.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 користувався отриманими в банку грошовими коштами та останнє погашення кредиту і процентів здійснив 19 січня 2019 року на суму 10 грн. 40 коп.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1, які регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, за загальним правилом, визначеним у цих правових нормах, користування грошовими коштами є оплатним у вигляді процентів, розмір яких визначається за домовленістю сторін, а за її відсутності - на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, на підставі якої відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти, не зазначено розмір процентів за користування коштами. Тобто, між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема розміру процентів у якості плати за користування грошовими коштами, що у свою чергу свідчить про неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами - 30,00 %, в тому числі збільшених з 01 вересня 2014 року - 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року - 43,20 %.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування коштами, а також враховуючи, що користування банківськими кредитом не є безпроцентним, суд вважає застосувати вимоги закону, а саме, ст.ст. 536, 1048 ЦК України та вирішити питання про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, виходячи із розміру боргу 6 668 грн. 91 коп., часу його виникнення згідно розрахунку банку з 01.02.2017 року і по 21.02.2019 року (згідно позовних вимог) з урахуванням облікових ставок Національного банку України, які діяли в цей період.

Отже, так як розмір процентів не визначений умовами кредитного договору, то позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Заборгованість відповідача станом на 17.01.2019 року становила 6 668 грн. 91 коп.

Розрахунок процентів здійснюється за наступною формулою:

[%] = [Сума боргу] х [Ставка НБУ (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]

Дата початку Дата закінчення Кількість днів Сума боргу Облікова ставка НБУ Розрахункова ставка (% у рік), тому розрахунок необхідно визначити наступний:

з 01.02.2017 р. по 13.04.2017 р. - 14 % - сума - 184,17 грн.; з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. - 13 % - сума - 99,76 грн.; з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. - 12,5 % - сума - 351,72 грн.; з 27.10.2017 р. по 14.12.2017 р. - 13,5 % - сума - 120,86 грн.; з 01.02.2017 р. по 13.04.2017 р. - 14,0 % - сума - 184,17 грн.; з 15.12.2017 р. по 25.01.2018 р. - 14,5 % - сума - 111,27 грн.; з 26.01.2018 р. по 01.03.2018 р. - 16,0 % - сума - 102,32 грн.; з 02.03.2018 р. по 12.07.2018 р. - 17,0 % - сума - 413,11 грн.; з 13.07.2018 р. по 06.09.2018 р. - 17,5 % - сума - 179,05 грн.; з 07.09.2018 р. по 21.02.2019 р. - 18,0 % - сума - 555,80 грн.

Таким чином, загальний розмір процентів за користування кредитними коштами складає 2 118,32 грн. і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а врешті вимоги позивача щодо процентів не підлягає стягненню, тому в іншій частині суд позивачу відмовляє.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості по штрафам та пені, то суд зазначає наступне.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням боргу та процентів заборгованість за штрафами складає 939,35 грн., що відповідає умовам та правилам банківських послуг, то суд вважає, що саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а в іншій частині суд позивачу відмовляє.

Суд вважає, що відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Керуючись ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Таким чином, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 7892,92 грн. не підлягають до задоволення, оскільки недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, не допускається, тому в цій частині вимог суд позивачу відмовляє.

Що стосується доводів представника відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності, як підстави для відмови в задоволенні позову, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та останній платіж на погашення заборгованості був здійснений у січні 2018 року, а з позовом банк звернувся у лютому 2019 року.

Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про надання відповідачу кредитної картки та користування нею відповідачем, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

В матеріалах справи наявна анкета-заява ОСОБА_2 , на підставі якої відповідач отримав грошові кошти.

Отже, наявні в матеріалах справи документи дають підстави стверджувати, що між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, позичальником були отримані кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідач користувався наданими коштами, але у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань у нього утворилась заборгованість в сумі 9 726 грн. 32 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6668 грн. 91 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 2118 грн. 06 коп. та штрафів за порушення умов кредитного договору в розмірі 500 грн. 00 коп. - фіксована частина, 439 грн. 35 коп. - процентна складова.

Відповідач ОСОБА_2 презумпцію правомірності правочину та доведеності факту існування між сторонами грошових зобов`язань не спростував, а тому він зобов`язаний сплатити позивачу суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 9 726 грн. 32 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн., з урахуванням ціни позову 19427,03 грн. ( а.с.1), в позовні вимоги позивача задоволені частково в розмірі 9 726 грн. 32 коп., тому суд вважає на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути пропорційно частині задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 961 грн. 84 коп., в іншій частині стягнення судових витрат відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Конституції України, ЦК України, ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (код ЄРДПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 24.09.2012 року у розмірі 9 726 (дев`ять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 32 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6668 грн. 91 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 2118 грн. 06 коп. та штрафів за порушення умов кредитного договору в розмірі 500 грн. 00 коп. - фіксована частина, 439 грн. 35 коп. - процентна складова.

У задоволенні решти вимогам Акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (код ЄРДПОУ 14360570) витрати по сплаті судового збору в сумі 961 (дев`ятсот шістдесят одну) грн. 84 коп.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київської апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2019 р.

Суддя І.І. Шевченко