Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 225/4652/17

провадження № 61-40888св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна»,

представники позивача: Корнієнко Яна Андріївна, Носенко Тетяна Сергіївна, Дячок Ігор Олексійович,

відповідач - ОСОБА_7,

представники відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_9, Грекова Лариса Володимирівна,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Ді Ві Ді-Маркет», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7, подану адвокатом Грековою ЛарисоюВолодимирівною, на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області у складі судді Андреєва В. В. від 11 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Никифоряк Л. П., Гапонова А. В., Халаджи О. В. від 27 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Ді Ві Ді-Маркет» (далі - ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемного договору про припинення (розірвання) договору іпотеки, недійсність якого встановлена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та визнати за банком права іпотеки на нежиле приміщення (колишню квартиру) АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», розірвавши договір іпотеки від 11 листопада 2015 року № 015-11-15/4, який забезпечував виконання зобов'язання ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет» за кредитним договором від 11 листопада 2015 року № 015-11-15, укладеним з позивачем, за наявності непогашеної заборгованості ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет» за цим договором, безпідставно та безоплатно відмовилося від власних майнових вимог до іпотекодавця за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника. Тому оспорюваний договір відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним, а відтак підлягають застосуванню наслідки його нікчемності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2018 року позов ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» задоволено.

Визнано за ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» право іпотеки на підставі договору іпотеки № 015-11-15/4, посвідченого 11 листопада 2015 року Осипенком Д. О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 7846, на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення (колишня квартира), загальною площею 40,8 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_7, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 38.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за оспорюваним договором банк відмовився від нерухомого майна, переданого в іпотеку на забезпечення своїх майнових вимог за кредитним договором, укладеним 11 листопада 2015 року з ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет», тобто відмовився від власних майнових вимог та від свого права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника. Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна». З підстав, визначених пунктом 1 частиною третьою статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», такий правочин є нікчемним, а відтак підлягають застосуванню наслідки його нікчемності обумовлені у позові.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року представник ОСОБА_7 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 225/4652/17 з Дзержинського міського суду Донецької області. Зупинено виконання заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи; не надали належної оцінки доводам відповідача про те, що відбулась не відмова банку від своїх майнових прав, що є підставою для визнання такої відмови нікчемною відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відбулась по суті заміна забезпечення, та на момент розірвання договору іпотеки з відповідачем, банк мав кредитні зобов'язання у повному обсязі покриті вартістю іпотеки, що залишилася. Крім того, виведення з-під застави банку окремих об'єктів нерухомого майна не призвело до порушення умов кредитного договорі від 11 листопада 2015 року № 015-11-15, оскільки договори іпотеки укладалися виключно для можливості отримання кредиту позичальником, а не фактично для забезпечення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором. На момент прийняття банком рішення про розірвання договору іпотеки банк не знаходився під дією Постанови Національного банку України (далі - НБУ) від 03 березня 2016 року, а тому банк не мав додатково погоджувати з куратором рішення про розірвання договору іпотеки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» подало відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить залишити її без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що11 листопада 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет» було укладено кредитний договір № 015-11-15, за умовами якого позичальнику відкрито кредитну лінію та погоджено максимальну суму кредиту, що склала 50 000 000,00 грн, які зобов'язався повернути із сплатою 25% річних до 10 листопада 2016 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № 015-11-15/4, за умовам якого останній передав в іпотеку банку нежиле приміщення (колишню квартиру) АДРЕСА_1.

11 листопада 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про іпотеки та обтяження, відповідно до яких іпотекодержателем та обтяжувачем зазначено ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

03 березня 2016 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрований в реєстрі № 1209, про припинення (розірвання) договору іпотеки від 11 листопада 2015 року № 015-11-15/4, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_7

03 березня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про припинення іпотеки та обтяження.

Постановою НБУ від 03 березня 2016 року запроваджено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та на період здійснення особливого контролю призначено куратором Свінцівську Л. В.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 квітня 2016 року № 280 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 квітня 2016 року № 561 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого призначено уповноважену особу Фонду та розпочато процедуру ліквідації банку з 22 квітня 2016 року по 21 квітня 2018 року включно.

Згідно наказу ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» від 15 квітня 2016 року № 60 визнано нікчемними правочини (у тому числі договори), вчинені (укладені) протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, а саме, з 18 березня 2015 року по 18 березня 2016 року.

03 червня 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до пункту 4 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було направлено повідомлення від 01 червня 2016 року ОСОБА_7 про нікчемність правочину та про наслідки його нікчемності.

Відповідач ніяких дій щодо відновлення реєстрації іпотеки та заборони відчуження майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснив.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тлумачення частини другої статті 215 ЦК України свідчить, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Згідно з частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Тлумачення частини другої статті 38, пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить, що як нікчемні можуть бути кваліфіковані правочини вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

Вирішуючи спір по суті, суд установив, що кредитний договір, виконання зобов'язання за яким забезпечувалося договором іпотеки, укладався на умовах, зокрема, забезпеченості. За договором про припинення (розірвання) договору іпотеки, укладеним між сторонами, банк (кредитор) відмовився від майнових вимог та права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника за кредитним договором. Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна».

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, установивши, що кредитор розірвавши з відповідачем іпотечний договір, який забезпечував виконання кредитного договору, тим самим відмовився від власних майнових вимог, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що договір про припинення (розірвання) іпотечного договору укладений з порушенням норми пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є нікчемним, тому підлягають застосуванню наслідки його нікчемності.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року було зупинено виконання заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану адвокатом Грековою ЛарисоюВолодимирівною, залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 січня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило