Справа № 165/2219/18
Провадження № 2/165/69/19
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
18 лютого 2019 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі
головуючого судді Ушакова М.М.,
з участю секретаря Лубаєвської Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
03 вересня 2018 року АТ КБ "Приватбанк"звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Суддя Нововолинського міського суду, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, за клопотанням позивача, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, а ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, в порядку спрощеного позовного провадження,позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив у якому зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 26.02.2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встанволення кредитного ліміту на картковий рахунок. Вважає, що заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу з посиланням на ст.61 Конституції України, є помилковим твердженням, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а не окремим чи то самостійними видами юридичної відповідальності. Заборона у застосуванні одночасно пені та штрафу прямо не випливає із закону або із суті відносин сторін, дозволяє здійснити відповідне врегулювання в договорі, штраф та пеня мають різне призначення і функції у цивільних правовідносинах, штраф - разове покарання, а пеня - покарання, яке має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов'язання. Посилається на те, що штраф і пеня є окремими видами неустойки, штраф застосовується за порушення виконання зобов'зання, а пеня - за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. ВВажає, що застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені, як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, оскільки характер правопорушень в даному випадку різний. Оскільки відповідач на даний час не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, які мають виконуватись належним чином просить суд задоволити повністю позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с.73-75).
Відповідач ОСОБА_1 до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, у зв'язку із тяжким матеріальним станом і незначними доходами просила зменшити суму стягнення штрафів, пені та відсотків. Крім того відповідач подала до суду відзив на позовну заяву про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, у якому зазначила, що даний позов не підлягає до задоволення, оскільки пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, підстав для застосування до неї подвійної цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання немає, це суперечить вимогам ч.3 ст.509 ЦК України і свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначила, що вона є пенсіонером і її доходів заледве вистачає на ліки та оплату комунальних послуг, тому справедливо буде застосувати до неї юридичну відповідальність у вигляді штрафу 500,00 грн., тим самим відмовивши позивачу у решті санкцій, у відзиві просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з неї штрафу в сумі 1303,70 грн. та пені в сумі 7801,42 грн.
Зясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення частково.
В судовому засіданні під час розгляду справи судом встановлено, що 26.02.2015 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу у користування кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.За умовами договору за користування кредитом відповідач повинний був сплачувати відсотки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач ухиляється від сплати заборгованості та не повертає кредитні кошти (а.с.5, 6-7, 8, 9, 10-24).
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що 26 лютого 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 500,00 грн. зі сплатою 3% на місяць на залишок заборгованості.
Вищевказаний договір укладено відповідно до положень частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Після укладення договору відповідач користувалась кредитними коштами, отриманими нею за договором.
На підставі п.2.1.1.5.5 Договору, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобовязань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6 на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.
Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил, Договір при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову.
Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил, Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.
У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Умов та Правил клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.
Згідно копії договору та вищезазначеним розрахункам процентна ставка за договором становила 3,6% річних. Підвищення в два рази процентної ставки на прострочену заборгованість було здійснено позивачем, відповідно до умов договору, а саме п.2.1.1.12.2.1 Умов та Правил.
Судом встановлено, що заборгованість виникла у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору та розрахована за умовами договору за підвищеною відсотковою ставкою. І оскільки вимог по призначенню у справі судової економічної експертизи з визначення правильності нарахування відсотків за користування кредитними коштами чи списання коштів банком, позивач не заявляв, а тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з останнього за умовами договору коштів по тілу кредиту та відсотків, згідно наданого банком розрахунку.
У відзиві відповідач вказав на неправомірність дій позивача щодо нарахування пені та штрафів, з огляду на те, що на його думку це є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, з чим суд не може погодитися.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно правового висновку, який в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства (зокрема - справедливість, добросовісність та розумність) та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.09.2014 у справі №6-100цс14).
Виходячи з засад розумності та справедливості, а також беручи до уваги те, що відповідач є людиною похилого віку, вдовою, має сина, який знаходиться на обліку у лікаря-психіатра, отримує незначні доходи (а.с.60-65), суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки пені, тобто до задоволення підлягає пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором в розмірі 2801,42 грн., оскільки нарахована банком пеня в розмірі 7801,42 грн. значно перевищує основну суму наданого споживчого кредиту, відсотків по ньому.
За змістом ст.549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності. Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки це суперечить вимогам ч.3 ст.509 ЦК України, а тому відмовляє позивачу у стягненні з відповідача штрафу (процентна складова) у розмірі 1303,70 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков