ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5452/17

провадження № 22-ц/4809/219/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кіселика С.А. (доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»;

третя особа - Приватне підприємство «Адал»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16 жовтня 2018 року за участю судді Павелко І.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третя особа Приватне підприємство «Адал» про усунення перешкод в здійсненні права власності і припинення іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, про визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором від 30.09.2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», яким забезпечено зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 420/2 83-ЮО2 від 04.06.2008 року та додаткової угоди № 3 від 19.05.2010 до договору, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. та зареєстровано в реєстрі за №1387. Також просила зобов'язати Публічне акціонерне товариством "Укрсоцбанк" направити повідомлення до Єдиного реєстру заборон на нерухоме майно та виключити із Державного реєстру іпотек запис про обтяження накладене приватним нотаріусом Ваврентович В.І. 30.09.2009 року, за реєстраційним номером обтяження 9106519, із змінами внесеними 19.05.2010 приватним нотаріусом Писаковською О.І, реєстраційний номер обтяження 9106721, та стягнути із Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору та витрати на правову (адвокатську) допомогу.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 04.06.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого згідно п. 1.2 Статуту є публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", уклало з приватним підприємством "Адал", в особі ОСОБА_4, договір відновлювальної кредитної лінії № 420/283-ЮО2 та додаткову угоду № від 19.05.10 року до договору, згідно яких кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до основних положень договору відновлювальної кредитної лінії (кредит), у формі не відновлювальної кредитної лінії.

В забезпечення виконання договору відновлювальної кредитної

лінії № 420/283-ЮО2 від 04.06.2008 року 30.09.2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотеко держателю, у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру за №9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м.

Відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії № 420/283-ЮО2, а саме у п. 7.3 зазначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином і в повному обсязі всіх своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п.6.3 іпотечного договору від 30.09.2009 року, цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов'язання.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.08.2012 року, у справі № 5013/663/12, з приватного підприємства «Адал» на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" стягнуто всю кредитну заборгованість. На підставі наведеного позивач вважає, що оскільки відбулося повне стягнення заборгованості за кредитним договором то іпотека має бути визнана припиненою.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу позивач мотивувала тим, що судом першої інстанції допущено грубі порушення норм матеріального та процесуального права, неправильно оцінено докази та факти, що мають значення для справи внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, суд не дав оцінку тому, що іпотечним договором встановлений кінцевий строк для погашення заборгованості - це 03.06.2010 року, а отже, враховуючи рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.08.2012 року, яким на користь останнього стягнуто заборгованість за договором кредиту у повному обсязі, строк позовної давності щодо основного зобов'язання та іпотечного договору завершився 04.06.2013 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що вищезазначені посилання позивача є не обґрунтованими, безпідставними та помилковими, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" правонаступником якого, згідно п. 1.2 Статуту є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" уклало з приватним підприємством "Адал" в особі ОСОБА_4, договір відновлювальної кредитної лінії № 420/283-ЮО2 та додаткову угоду № 3 від 19.05.2010 року до договору, згідно яких кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до основних положень договору відновлювальної кредитної лінії (кредит) у формі невідновлювальної кредитної лінії.

В забезпечення виконання договору відновлювальної кредитної

лінії № 420/283-ЮО2 від 04.06.2008 року, 30.09.2009 року, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю, у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру за №9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м.

Відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії № 420/283-ЮО2, а саме п. 7.3, цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином і в повному обсязі всіх своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п.6.3 іпотечного договору від 30.09.2009 року, цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов'язання.

15 серпня 2012 року Господарським суд Кіровоградської області ухвалено рішення, відповідно до якого позов задоволено повністю та стягнуто з приватного підприємства "Адал" на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 147 000 грн. строкової заборгованості за кредитом, 52 200 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 16316 грн. 08 коп. заборгованості за відсотками, 3202 грн. 70 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1271 грн. 57 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків, всього - 219 990 грн. 35 коп. та 5443 грн. 81 коп. судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував свою відмову тим, що пропуск кредитором строку позовної давності, на чому саме і наполягає позивач, Цивільний Кодекс України окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. (частина перша статті 626 ЦК України)

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми: зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною 1 статті 593 передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно положень ст.. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Із положень ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Системний аналіз вищезазначених норм права надає суду змогу дійти висновку, що пропуск Кредитором строку позовної давності є підставою для відмови у заявленому ним до Боржника позові і ніяким чином не звільняє Кредитора від виконання взятих на себе зобов'язань та відповідальності за їх не виконання.

Доводи позивача не ґрунтуються на вимогах закону, а твердження, що фактично припинення правовідносин закріплених у договорі Іпотеки відбулося одночасно із припиненням рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.08.2012 року основного зобов'язання - кредитного договору № 420/283-ЮО2 від 04.06.2008 року, шляхом стягнення із Боржника всієї суми заборгованості, на думку колегії суддів є хибним, оскільки зобов'язання Боржника щодо повернення боргу рішенням Господарського суду про стягнення цього боргу не припинено.

Керуючись ст.. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова