ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/638/17Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/452/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

секретаря - Баляс Т.І.

сторін -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2019 року, постановлене суддею Губіш О.А., в цивільній справі № 594/638/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Мельниця-Подільська селищна рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних господарських будівель та споруд площею 0,0871 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , розташованої по АДРЕСА_1 . У суміжному землекористуванні перебуває земельна ділянка ОСОБА_1 , розташована за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 самовільно зайняла частину належної йому на праві власності земельної ділянки, площею 0, 00708 га, встановивши на ній огорожу довжиною 39,33 м і добровільно звільняти її не бажає.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2019 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 , жительку АДРЕСА_2 , звільнити самовільно зайняту частину належної ОСОБА_2 , жителю АДРЕСА_1 , частину земельної ділянки площею 7,08 м кв., шляхом знесення встановленої нею огорожі довжиною 39,33 м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 640 грн. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, безпідставним, прийнятим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неврахування і ненадання належної правової оцінки судом ряду обставин, що мають значення для справи, зокрема: факту збільшення в період з 24.09.2009 року до 09.10.2009 року площі земельної ділянки позивача з 0,07 га до 0, 08712 га, що в свою чергу вплинуло на зміну розташування межових знаків між їх земельними ділянками; відсутності погодження з її боку межі земельної ділянки ОСОБА_2 для виготовлення технічної документації з землеустрою у квітні 2010 року після збільшення рішенням ради від 24.09.2009 року площі земельної ділянки позивача з 0,07 га до 0, 0871 га; невідповідності у доданій до акту відновлення меж від 24.10.2016 року схемі та в схемі-додатку до акту обстеження від 28.10.2016 року, складеними не спеціалістами в галузі земельних відносин, форми земельної ділянки ОСОБА_2 такій, що зазначена в технічній документації (форма земельної ділянки не є прямокутною); відсутності в даних актах інформації, на підставі чого (крім особистої заяви позивача) такі межі відновлювались у 2016 році.

На думку апелянта, судом вибірково взято до уваги окремі посилання експерта, вирвано такі з загального контексту висновку та залишено поза увагою як висновки експерта від 31.07.2018 року, так і його пояснення в судовому засіданні, а саме: що стосуються зміни поворотних точок меж земельних ділянок сторін, кількість яких повинна бути 4 шт. на кожній із них, і яких згідно кадастрового плану на земельну ділянці ОСОБА_1 на даний час є 7 шт., а згідно кадастрового плану ОСОБА_2 - лише 4 шт.; погодження ОСОБА_1 меж земельної ділянки ОСОБА_2 , при якому лінія розмежування проходила прямо, в той час як станом на день дослідження межа проходить не прямо, а в результаті нової поворотної точки в районі криниці виникла накладка земельної ділянки ОСОБА_1 в межах 4,5 м; з урахуванням межі обох земельних ділянок по осьовій лінії огорожі площа накладання земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 становить 4,5 кв. м, а не 7, 08 кв. м по довжині усієї огорожі, як у своєму рішенні вказує суд, і як зазначено в актах представника «Земля Поділля» та Мельнице-Подільської сільської ради; накладка в 4,5 кв. м виникла в результаті нової поворотної точки в районі криниці, яка раніше ОСОБА_1 не погоджувалась.

Крім цього, поза увагою суду залишено висновки експерта про те, що станом на день дослідження розмір земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,0871 га, як і передбачено його Державним актом на право приватної власності на землю; фактичний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_2 не відповідає кадастровому плану технічної документації в частині розмежування між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; розміри земельної ділянки ОСОБА_2 та межі між його та ОСОБА_1 земельними ділянками, які погоджувала ОСОБА_1 при складанні технічної документації ОСОБА_2 , не відповідають розмірам земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно до кадастрового плану його технічної документації.

Звертає увагу й на те, що згідно висновку експерта технічна документація із землеустрою щодо складання документів не відповідає п.1.16 Інструкції № 43 та ст. 56 Закону України Про землеустрій, так як в матеріалах справи міститься ряд суперечливих, недостовірних даних, таких як посилання на неіснуючі документи тощо.

У своєму відзиві ОСОБА_2 відносно апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним і таким, що скасуванню не підлягає. В обґрунтування свої заперечень зазначає, що розміри земельних ділянок сторін по справі не могли вплинути на розташування межових знаків, оскільки межовими знаками між сумісними власниками слугувала стара огорожа, встановлена попереднім власником ОСОБА_3 , яку відповідач самовільно знищила, встановивши нову огорожу на власний розсуд.

Не зважаючи на встановлення висновком експертизи тієї обставини, що на час дослідження розмір його земельної ділянки становить 0,0871 га, тим же висновком встановлено, що розмір земельної ділянки ОСОБА_1 збільшився на 0,0003 га порівняно з тим, що передбачений її Державним актом (0,0903 га замість 0,0900 га). Вказує, що твердження ОСОБА_1 відносно узгодження меж його земельної ділянки площею 0,07 га є надуманими і суперечать технічній документації, доданій до матеріалів справи.

Зазначає, що суд у рішенні посилається на всі висновки експерта в сукупності, а не лише на ті, які зручні для позивача. При цьому, звертає увагу на надану експертом у судовому засіданні чітку відповідь з приводу того, що бетонна заливка самовільно зведеної огорожі ОСОБА_1 розташована на земельній ділянці позивача ОСОБА_2 , і в цьому полягає порушення його права власності на земельну ділянку, і ніякі поворотні точки значення не мають.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Семененко Л.М. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 , представник третьої особи Мельниця-Подільської селищної ради, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0871 га, розташованої по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 6).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0900 га, розташованої по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 112).

При виготовленні ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою на його земельну ділянку, а саме, у вересні 2009 року за участі сторін у справі було погоджено та закріплено межі земельних ділянок, про що складено відповідний акт погодження і закріплення меж земельних ділянок та зберігання межових знаків, згідно з яким якого межі земельної ділянки ОСОБА_2 закріплено залізними кілками в кількості 4 штуки. Претензій суміжними землевласниками, в тому числі, ОСОБА_1 , не заявлено (т. 1 а.с. 61).

24.10.2016 року ПП «Земля Поділля» відновлено межі земельної ділянки належної ОСОБА_2 в кількості 6 штук, межові знаки проходять по металевій огорожі (т. 1 а.с. 9).

28.10.2016 року відповідною комісією Мельнице-Подільської селищної ради проводилася перевірка звернення ОСОБА_2 з приводу відновлення та закріплення меж його земельної ділянки, в ході якої встановлено, що ОСОБА_1 самовільно захопила частину земельної ділянки ОСОБА_2 у розмірі 0,00708 га, що відображено у доданій до акту схемі (т.1 а.с. 10).

Згідно висновку проведеної в даній справі земельно-технічної експертизи за № 218/18-22 від 31.07.2018 року фактичний порядок користування земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовстановлюючим документам на дані земельні ділянки не відповідає. Має місце порушення меж та накладання земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 Накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 становить 4,5 кв. м в зв`язку зі зведенням огорожі не по прямій лінії розмежування між земельними ділянками, як вказано в кадастрових планах технічних документацій та актах погодження і закріплення меж земельних ділянок та зберігання межових знаків. У випадку відсутності узгодження щодо встановлення осьової лінії на бетонному фундаменті, по лінії розмежування між досліджуваними земельними ділянками фундамент шириною 0,20 м і довжиною 39,95 м встановлено на земельній ділянці ОСОБА_2 , що в свою чергу становить у площі - 8 кв. м (т. 1 а.с. 195).

У відповідності до висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою № 219/18-22 від 11.07.2018 року технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за змістом не відповідає п. 1.16 Інструкції № 43 та ст. 56 Закону України Про землеустрій, так як в матеріалах міститься ряд суперечливих, недостовірних даних, таких як посилання на неіснуючі документи та інше (т. 1 а.с. 211).

Роз`яснюючи свій висновок у ході розгляду справи апеляційним судом, експерт ОСОБА_4 вказав, що на час проведення експертизи в зв`язку з відсутністю матеріалів справи в повному обсязі (а саме, пояснень сторін), йому не було відомо чи узгоджувала відповідач ОСОБА_1 з суміжним землевласником ОСОБА_2 встановлення осьової лінії зведеної нею огорожі на бетонному фундаменті цієї огорожі, ширина якого складає 35 см, у зв`язку з чим його висновки з шостого питання про встановлення частини фундаменту огорожі шириною в 20 см на земельній ділянці ОСОБА_2 довжина якої по межі складає 39,33 м і відповідно площа близько 8 кв. м ((31,24 + 5,80 + 2,29) х 0,20 = 39,33 х 0,20 = 7,866 м. кв, де: 39,33 м довжина земельної ділянки позивача, що рівна довжині спорудженої відповідачем вдовж межі огорожі; 0,20 м (20 см) ширина частини фундаменту, що знаходиться на земельній ділянці позивача, на якому споруджено відповідачем нову огорожу) безпосередньо залежать від того чи було відповідне узгодження. Якщо такого узгодження не було, то окрім накладання земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 на земельну ділянку позивача ОСОБА_2 площею в 4, 5 кв. м, яке виникло внаслідок утворення нової поворотної точки в районі криниці (що детально описано при дачі відповіді на перше питання), частина огорожі у вигляді бетонного фундаменту площею 8 кв. м знаходиться на земельній ділянці позивача. Якщо ж узгодження було, то має місце лише накладання земельної ділянки площею 4, 5 кв. м, яке виникло в зв`язку зі спорудженням відповідачем нової огорожі, починаючи від криниці не по прямій лінії, як було визначено, кадастровими планами, а з незначним зміщенням в сторону земельної ділянки позивача.

Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Семененко Л.М. не заперечувала того факту, що її довірителькою при встановленні огорожі не узгоджувалось з позивачем, що осьова лінія огорожі повинна проходити по межі між земельними ділянками. Вказала, що нова огорожа була споруджена її довірителькою на місці попередньої.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції україни кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно вимог ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до положень ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності порушення прав позивача ОСОБА_2 як землекористувача внаслідок самовільного встановлення ОСОБА_1 огорожі на його земельній ділянці.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає вимогам закону й зробленим з урахуванням наявних у справі доказів.

Беручи до уваги те, що представником відповідача в ході розгляду даної справи, в тому числі й судом апеляційної інстанції, не заперечувалося, що її довірителька при будівництві нової огорожі шириною 35 см не узгоджувала з позивачем місце проходження осьової лінії огорожі, остання повинна була бути збудована повністю на земельній ділянці відповідача, однак, як встановлено в ході розгляду справи судом, така від осьової лінії огорожі на віддалі 20 см в сторону земельної ділянки позивача та на довжині 39,33 м знаходиться на земельній ділянці позивача, що свідчить про наявність порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування і ненадання належної правової оцінки судом ряду обставин, що мають значення для справи, зокрема: збільшенню в період з 24.09.2009 року до 09.10.2009 року площі земельної ділянки позивача з 0,07 га до 0, 08712 га, що в свою чергу вплинуло на зміну розташування межових знаків між земельними ділянками сторін по справі, та відсутності погодження з боку ОСОБА_1 меж земельної ділянки ОСОБА_2 для виготовлення технічної документації з землеустрою у квітні 2010 року після збільшення площі земельної ділянки позивача з 0,07 га до 0,0871 га колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що збільшення земельної ділянки ОСОБА_2 мало місце за рахунок зміщення межі в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 . Додатково колегія суддів звертає увагу відповідача ОСОБА_1 на те, що сама по собі відмова суміжного землевласника погодити межі не може бути підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу земельної ділянки у власність особи.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги відповідача в частині неврахування судом тієї обставини, що в долученій до акту відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 схемі та при встановленні органом місцевого самоврядування в межах перевірки звернення позивача факту захоплення відповідачем його земельної ділянки форма останньої не є прямокутною, оскільки, і дана схема (т. 1 а.с. 8), і розміри земельної ділянки, зазначені у ній, повністю відповідають формі та розмірам земельної ділянки відповідача, що є в кадастровому плані, технічній документації. Беручи до уваги зазначені в технічній документації розміри земельної ділянки ОСОБА_2 , очевидним є той факт, що належна йому земельна ділянка не є прямокутною (а.с. 61 на звор).

Безпідставними колегія суддів вважає й доводи апеляційної скарги позивача в частині неврахування в повному обсязі висновку експерта, який містить інформацію, що площа накладання земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 становить лише 4,5 кв. м (а не 7,08 кв. м по довжині усієї огорожі, як у своєму рішенні вказує суд) й така накладка виникла в результаті нової поворотної точки в районі криниці (яка раніше ОСОБА_1 не погоджувалась), оскільки, як вбачається з висновку експерта, й що він додатково підтвердив у ході розгляду справи апеляційним судом, його висновок щодо розміщення відповідачем частини фундаменту спорудженої відповідачем огорожі на земельній ділянці позивача площею 8 кв. м залежить лише від питання узгодження між сторонами по справі розташування осьової лінії при спорудженні відповідачем нової огорожі, а накладка земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, що складає 4,5 кв. м, існує поряд з тими 8 кв. м, що зайняті спорудженням безпосередньо самого фундаменту, про що свідчить додаток № 5 до висновку експерта (т. 1 а.с. 200), де накладка в 4,5 кв. м і площа частини розміщеної на земельній ділянці позивача огорожі, спорудженої відповідачем в розмірі 8 кв. м позначено різними кольорами (голубим і червоним). Беручи до уваги те, що предметом заявленого позову є звільнення відповідачем земельної ділянки позивача площею лише 0, 00708 га, зайнятої внаслідок встановлення огорожі на довжині 39,33 м та ширині 20 см від осьової лінії, висновки суду першої інстанції про доведеність позивачем своїх позовних вимог в цій частині зроблені з урахуванням наявних у справі доказів, а рішення прийнято судом у межах заявлених позовних вимог.

Такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів є й доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом висновку експерта, яким встановлено, що станом на день дослідження земельна ділянка ОСОБА_2 становить 0,0871 га, як і передбачено його Державним актом на право приватної власності на землю, оскільки фактичне користування ОСОБА_2 тією ж площею земельної ділянки, що й передбачена Державним актом, що може бути пов`язаним з накладенням його земельної ділянки на земельні ділянки інших, відмінних від відповідача, землевласників, та не стосується межі земельних ділянок між сторонами у справі, жодним чином не спростовує встановленого судом факту порушення прав позивача відповідачем ОСОБА_1 .

Що стосується доводів апелянта з приводу неврахування судом викладених у висновку експерта обставин і частині невідповідності фактичного порядку користування земельною ділянкою ОСОБА_2 кадастровому плану технічної документації в частині розмежування між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; невідповідності технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 . п.1.16 Інструкції № 43 та ст. 56 Закону України Про землеустрій, колегія суддів вважає такі безпідставними з урахуванням того, що виданий позивачу на підставі вказаної технічної документації державний акт на день розгляду даної справи є чинним й питання про визнання його недійсним за позовом ОСОБА_1 не є предметом даного судового розгляду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те що, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1; 390 ч. 1 п. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 18 червня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи