КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 752/4043/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1564/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3, яка діє також в інтересах ОСОБА_4

про забезпечення позову ОСОБА_3, яка діє також в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю та визначення порядку користування місцями загального користування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє також в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року,

встановив:

у березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй та її сім'ї у користування частину кухні площею 8,4 кв.м., а також зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні місцями загального користування.

У серпні 2018 року позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову та просила накласти арешт на спірну квартиру, посилаючись на те, що в ході розгляду справи відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 відчужили належні їм 41/100 частину квартири ОСОБА_8, а відповідач ОСОБА_7 має намір також відчужити належні йому 12/100 частин квартири, а тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_3, та її представника Дементьєва Т.М., дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення заяви немає, оскільки заявлені позивачем вимоги свідчать про наявність між сторонами спору лише щодо користування квартирою та визначення порядку користування нею.

В ст. 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що інші співвласники квартири здійснили відчуження належної їм частки - уклали договір міни із ОСОБА_8, яка в квартирі не проживає, а натомість вселились інші особи. Інший співвласник - ОСОБА_7, також має намір відчужити належну йому частку в квартирі, що вона вважає може заважати їй захистити свої права в суді.

Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, АДРЕСА_1 є квартирою спільного заселення і позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить 47/100 в рівних частках. У позивачів виник спір з іншими невстановленими особами, які проживають в квартирі щодо порядку користування місцями загального користування і тому вони просили виділити їм в користування частину кухні площею 8,4 кв.м. та зобов'язати інших співвласників не чинити їй перешкод у користуванні частиною спільного коридору та кухні.

Вказане свідчить про те, що між сторонами має місце спір щодо користування місцями загального користування квартирою, в якій їм належать відповідні частки.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє також в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2019 року.

Головуючий

Судді