РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2019 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Приступи Д.І.,

секретарях Медвідь М.В., Стрілець С.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати за ним право особистої власності на павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по вул. П.Мирного (зупинка Кармелюка) в м. Хмельницькому.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 6 жовтня 2001 року він перебував з відповідачем ОСОБА_3 у шлюбі, хоча з січня 2015 року вони проживають окремо і спільного господарства не ведуть. 15 листопада 2002 року йому подаровано квартиру №94 в по вул. Курчатова, 2 у м. Хмельницькому. 19 серпня 2005 року він продав вказану квартиру за 110 595 грн. Дізнавшись, що Box Ю.В. має намір продати павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв. м, він почав вживати заходів щодо оформлення договору купівлі-продажу. Через декілька тижнів за частину своїх особистих коштів ним придбано павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по вул. П.Мирного (зупинка Кармелюка) у м. Хмельницькому. Також за власні кошти, отримані від продажу квартири, він побудував фундамент, зробив ремонт, закупив торгове обладнання. Павільйон, придбаний за його особисті кошти, оформлено на ОСОБА_3 На момент вчинення зазначених правочинів відповідач не мала жодних коштів, не працювала, підприємницькою діяльністю не займалася і перебувала у декретній відпустці.

Позивач та його повноважний представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити. Окрім того під час розгляду справи по суті просили уточнити позовні вимоги та окрім визнання права особистої власності на майно, стягнути з відповідача суму його вартості. Проте, таке клопотання судом відхиляється, з огляду на стадію процесу

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та в його задоволенні просив відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 6 жовтня 2001 року, який розірвано заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року.

Згідно із договором дарування квартири від 15 листопада 2002 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 квартиру №94 у будинку №2, розташованому по вул. Курчатова у м. Хмельницькому.

19 серпня 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_2 продав Ключник Ґ.О. квартиру №94 у будинку №2, розташованому по вул. Курчатова у м. Хмельницькому за 110 595 грн.

1 жовтня 2005 року між Box Ю.В. та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого Box Ю.В. продала, а ОСОБА_3 придбала павільйон для роздрібної

торгівлі загальною площею 34,9 кв. м. за 2 тис. грн, які продавець отримала до підписання даного договору.

6 листопада 2013 року за договором між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 павільйон для роздрібної торгівлі передано в оренду ОСОБА_6 з правом викупу.

9 жовтня 2015 року ФОП ОСОБА_3 відчужила на користь ФОП ОСОБА_6 павільйон площею 68,8 кв. м, розташований по вул. П.Мирного (зупинка Кармелюка) в м. Хмельницькому. Договір зареєстровано на товарній біржі «Подільська».

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст.76 ЦПК України).

Задовільняючи позов та дійшовши висновку про те, що павільйон для роздрібної торгівлі по вул. П. Мирного у м. Хмельницькому був придбаний ОСОБА_2 саме за кошти, отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_1, суд вважає допустимим доказ на пітведження джерела набуття павільйону договору від 19 серпня 2005 року про купівлю-продаж квартири №94 у будинку №2, розташованому по вул. Курчатова у м. Хмельницькому за 110 595 грн. При цьому враховується дата його укладення та вартість відчуженого майна. Окрім цього, береться до уваги обставина щодо збільшення площі спірного майна з 34,9 кв. м станом на 1 жовтня 2005 року та 68,8 кв. м станом на 9 жовтня 2015 року. Також враховуються пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Зокрема свідок ОСОБА_7 пояснив, що працював на будівництві кафе, належному позивачу де здійснював зварку металоконструкцій різної складності. В 2005 році йому зателефонував позивач та повідомивши про придбання ним павільйону, запропонував зробити його розширення шляхом зварки металоконструкцій. В подальшому свідком було зроблене вказане розширення площі павільйону, при цьому всі вказівки та розрахунок відбувалися з боку позивача. Також вказав, що частина матеріалів для розширення павільйону бралася з матеріалів, що залишилися після будівництва кафе позивача.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що працювала в кафе позивача офіціанткою, бачила як ОСОБА_7 бралася частина матеріалів, що залишилися після будівництва кафе позивача, при цьому їй повідомили, що це для будівництва торгового павільйону, який придбав позивач. Також, показала, що вона на прохання позивача вона та інші працівники кафе їздили прибирати в павільйоні після його розширення та окрім цього вона деякий час, також на прохання позивача, працювала в магазині після його відкриття.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він надавав консультації позивачу щодо збільшення площі спірного павільйону та подальшого його оформлення та допомагав знайти людей для проведення будівельних робіт для збільшення площі павільйону.

Зазначені покази свідків є послідовними.

Натомість до пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_10 суд ставиться критично, оскільки вони є послідовними та не конкретними.

За таких обставин, враховуючи зазначене вище позов підлягає до задоволення.

Судові витрати сілд покласти на відповідача в звязку з задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258-273, 354 ЦПК України

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по вул. П.Мирного (зупинка Кармелюка) в м.Хмельницькому.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 487 грн. 20 коп. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 18.02.2019 року.

Суддя Д.І. Приступа