КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6226/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції:Волошина В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Судді-доповідача Волошиної В.М.

Суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2018 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору передано до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору визнано неподаною та повернуто позивачеві з підстав невиконання вимог закону, визначених ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлення з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила про те, що на виконання вимог пунктів 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України вона як в самій позовній заяві, так і в окремій заяві повідомляла суд першої інстанції про те, що в силу частини 3 статті 22 Закону України «Про захист права споживачів» звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, не понесла ніяких судових витрат, а тому орієнтовний розрахунок суми судових витрат нею не подається.

Також у поданих документах до суду вона зазначала про те, що нею не подано та не розглядається інша справа до цього ж відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав. Вважає, що при подачі позовної заяви вона дотрималась норм цивільного процесуального кодексу України, а тому висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви є безпідставним.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, зокрема про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у строки вказані в ухвалі про залишення заяви без руху, позивачем не усунуті недоліки, що є підставою для повернення заяви.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України. Нормою статті 175 ЦПК України передбачені вимоги щодо обов`язкових реквізитів позовної заяви.

Так, пунктами 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Отже, порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України, а тому подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням вищенаведених вимог ЦПК України.

Якщо заява за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то судом застосовуються положення статті 185 ЦПК України, про що постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу позовна заява (скарга) вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві - частина 3 статті 185 ЦПК України .

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою суду першої інстанції від 24 січня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності форми та змісту заяви загальним вимогам, передбаченим положеннями ЦПК України.

Як на підставу для залишення позовної заяви без руху суд в ухвалі від 24 січня 2019 року посилався на те, що позивач у порушення вимог пунктів 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України не зазначив попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також не підтвердив те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Запропоновано позивачу подати нову позовну заяву разом з копіями відповідно до кількості учасників процесу (а.с. 23).

08 лютого 2019 року позивач направила до суду заяву, в якій повідомила суд про те, що вимоги пунктів 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України нею виконані при подачі до суду позовної заяви.

На виконання вимог закону, визначених в ухвалі суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, позивач повторно повідомила суд, що в силу частини 3 статті 22 Закону України «Про захист права споживачів» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, не понесла ніяких судових витрат, а тому орієнтовний розрахунок суми судових витрат нею не подається. Також повідомила, що нею не подано та не розглядається інша справа до цього ж відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав (а.с. 25-28).

Ухвалою від 20 лютого 2019 року суд першої інстанції визнав позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернув матеріали позивачеві з підстав не усунення недоліків заяви, при цьому подані заявником письмові уточнення суд визнав такими, що відповідають вимогам, зазначеним в ухвалі про залишення заяви без руху.

В частині усунення недоліків заяви щодо подання нової позовної заяви разом з копіями відповідно до кількості учасників процесу, суд вважав такими, що залишилися без виконання позивачем ОСОБА_1

Отже, визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги ухвали про залишення цієї позовної заяви без руху в повному обсязі не виконані позивачем, а саме не подано нову редакцію позовної заяви разом з копіями відповідно до кількості учасників процесу.

Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні питання про повернення позовної заяви, колегія суддів приходить до висновку, що вимога суду першої інстанції про подання нової редакції позовної заяви не ґрунтується на нормах процесуального законодавства, оскільки норми статей 175 і 177 ЦПК України не вимагають від заявника звернення до суду із новою позовною заявою в разі неналежного оформлення заяви.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що позовна заява містить відомості, передбачені пунктами 9, 10 частини 3 статті 175 ЦПК України. Так, у поданій до суду заяві позивачем зазначено, що в силу частини 3 статті 22 Закону України «Про захист права споживачів» вона звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, судових витрат не понесла, а також підтвердила, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав (а.с. 1-7).

Подання відомостей у позовній заяві щодо обов`язкових реквізитів у такій формі свідчить про те, що позивач висловив свою думку щодо судових витрат та підтвердила факт відсутності пред`явленого нею іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а відтак позивач ОСОБА_1 дотрималась процесуального порядку пред?явлення позовної заяви.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви не ґрунтується на вимог цивільного процесуального законодавства, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: