Справа № 357/1326/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 м.Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що вона являється співвласником квартири, яка розташована за адресою: м. Біла Церква, вул. Я. Мудрого , б. 48. кв.28. Позивач зазначає, що вона, також, являється спадкоємцем за законом на 1/3 частину вказаної квартири після смерті її батька ОСОБА_2 померлого 21.10.2013 року. З відповіді від 07.12.2018 року №83359, головного державного виконавця Р.О. Прохацького позивачу стало відомо що на вказану квартиру було накладено арешт, в звязку з чим позивач просить суд звільнити вказане майно з-під арешту.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, просила позовну заяву задовольнити.

Відповідач не направив в судове засідання свого представника, натомість направили заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні питання щодо зняття арешту з майна поклались на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині у кожного. Право власності вказаних осіб виникло на підставі Свідоцтва про право власності № 6031390 від 26.04.2004року (а.с.13).

Встановленим також є те, що позивач являється спадкоємцем за законом після смерті її батька ОСОБА_2 на належну йому 1/3 частину вказаної вище квартири.

Позивач в позовній заяві зазначила, що 1/3 частина квартири, яка належала померлому ОСОБА_2 знаходиться під арештом, накладеного Білоцерківським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Київській області згідно виконавчого провадження № 33536560 від 16.10.2012року за реєстровим номером обтяження № 13194665. До позивача, як правонаступника боржника ОСОБА_2 з жовтня 2013 року ніхто не звертався, жодних вимог не предявлялося.

На звернення позивача до Білоцерківського міського відділу ДВС із заявою про зняття арешту з майна, їй було повідомлено,що у відповідності до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З наданої Білоцерківським МВ ДВС заяви вбачається, що згідно бази даних АСВП, виконавче провадження № 33536560 завершено 24.12.2013року на підставі п.3.ч.1.ст49 ЗУ «Про виконавче провадження» в звязку з смертю боржника. Надати копію виконавчого провадження не вбачається можливим в звязку із закінченням терміну його зберігання.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при вирішенні спору враховує ті обставини, що арешт було накладено у ВП №33536560 від 16.10.2012року на майно боржника ОСОБА_2, який 21.10.2013 року помер і вказане виконавче провадження було завершено 24.12.2013 року в звязку зі смертю боржника. Термін зберігання даного ВП закінчився, а тому державний виконавець не має підстав вчиняти будь-які дії щодо зняття арешту. Даних щодо правонаступництва до обовязків у державного виконавця не було і наразі, таких даних не має.

Згідно п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

А тому, проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо зняття арешту з майна, оскільки позивач, як співвласник майна, позбавлена можливості розпорядитися своєю власністю, успадкувати частку в цьому майні, та іншого способу захисту прав позивача не існує.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст..ст. 49,59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 265, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Зняти арешт та скасувати заборону на відчуження майна квартири АДРЕСА_2, накладеного Білоцерківським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ в Київській області в рамках Виконавчого провадження № 33536560 від 16.10.2012 року, реєстровий номер обтяження : 13194665 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

СуддяОСОБА_5