_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6689/15-ц
Провадження № 2/520/1030/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ,

ПАТ «Укрсоцбанк» у травні місяці 2015 року звернулося до суду з вимогами постановити рішення, яким стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_3на користь банку заборгованість за договором кредиту №2007/38-27/45 від 09.11.2007 року в розмірі 113607,17 дол.США; заборгованість за договором кредиту №2006/13-2.06/548 від 30.05.2006 року в розмірі 143336,52 дол.США стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2, стверджуючи, що відповідачі не виконують свої зобовязання як за договорами кредиту так і за договорами поруки. Під час судового розгляду справи Банк неодноразово надавав заяви про уточнення позовних вимог. Остання заява надійшла до суду у квітні місяці 2017 року, в якій Банк вимагав стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 30.05.2006 року в сумі 143336,52 дол.США в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення, та стягнути заборгованість за договором від 09.11.2007 року в розмірі 102568,57 дол.США в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення. До сьогоднішнього судового засідання представник банку не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши , що вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (їх представники) до суду не зявились, про час і місце слухання справи сповіщені, причини неявки суду не повідомили.

В минулих судових засіданнях представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 позов не визнавала.

31.08.2016 року представник відповідача ОСОБА_2 надала заперечення на позов банку і вимагав відмовити банку у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, стверджуючи, що договір поруки від 30.05.2016 року є припиненим у відповідності до положень ч.4 ст.559 ЦК України.

31.08.2016 року від ОСОБА_1 до суду надійшов зустрічний позов про захист прав споживача і визнання кредитних договорів недійсними. Надалі відповідачева сторона надала клопотання про призначення по справі за оспорюваними договорами кредиту судово-економічну експертизу, стверджуючи, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам договорів кредиту. 14.06.2017 року суд призначив по даній справі судово-економічну експертизу кредитних договорів №2007/38-27/45 від 09.11.2007 року і №2006/13-2.06/548 від 30.05.2006. Ухвала суду повернута експертом без виконання з тих підстав, що суд не виконав клопотання експерта про надання додаткових документів для виконання експертизи.(т.1 а.с.232-233). Ухвала суду про витребування доказів (на виконання клопотання експерта) банком була виконана 05.12.2017 року. Представник відповідачів просив суд удруге направити до експертної установи ухвалу суду про призначення судово-економічної експертизи разом з документами, що надійшли від банку 05.12.2017 року. Суд задовольнив клопотання представника відповідачів і направив ухвалу суду разом з матеріалами справи до ТОВ «Фінансова-експертна служба» для проведення судово-економічної експертизи кредитних договорів. 28.03.2018 року ухвала суду повернута без виконання з тих підстав, що у експерта ОСОБА_4 термін дії свідоцтва за спеціальністю дослідження документів фінансово-кредитних операцій закінчився.

Надалі представник відповідача просила розгляд справи відкласти, посилаючись на зайнятість в інших судових засіданнях і необхідність визначитися з іншим експертом.

За клопотанням представника позивача справу призначалось до розгляду в режимі відео конференції. Судове засідання не відбулося з технічних причин.

З жовтня місяця 2018 року представник відповідачів до суду не зявляється, представник Банку надає заяви про розгляд справи за його відсутності.

Судом встановлено, що

30.05.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»(нині ПАТ «Укрсоцбанк») і ОСОБА_1 уклали договір кредиту №2006/13-2.06/548, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 130 000 дол.США. Кредит надавався на поточні потреби позичальника строком до 29.05.2013 року зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами. Позичальник зобовязалась повертати кредитні кошти і сплачувати відсотки за користування кредитом з червня 2006 року по квітень 2013 року щомісяця рівними частками по 1548 дол.США, в травні 2013 року 1516 дол.США. Відповідно до п.2.1 договору надання кредиту проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових грошей і моментом надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових грошей в сумі кредиту (п.2.2 договору).

У якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором 30.05.2005 року між Банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки №0715/571, за умовами якого поручитель зобовязався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань за договором кредиту щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, передбачених договором кредиту.

09.11.2007 року АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії №2007/38-27/45, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 79600 дол.США на споживчі потреби зі сплатою 13,5% річних. За умовами договору (п.1.1.1) надання кредиту здійснювалось окремим частинами (траншами) в межах максимального ліміту заборгованості до 79600 дол.США за кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 08.11.2022 року. Видачу траншів належало проводити шляхом видачі готівки або безготівковим перерахуванням з позичкового рахунку№7031 в відділенні №677 Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» в межах максимального ліміту заборгованості.

У якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за цим кредитним договором між Банком і ОСОБА_3 09.11.2007 року укладено договір поруки №07-15/1481, за умовами якого поручитель зобовязався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобовязань за договором кредиту щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, передбачених договором кредиту.

Банк у позові доводить, що свої зобовязання за кредитними договорами виконав і видав ОСОБА_1 30 травня 2006 року кредитні кошти в сумі 130 000 дол.США за договором №2006/13-2.06/548 від 30.05.2006 року; за договором №2007/38-27/45 від 09.11.2007 року грошові кошти видавались траншами: 09.11.2007 року 20 000 дол.США, 14.11.2007 року 20 000 дол.США, 16.11.2007 року 20000 дол.США,19.11.2007 року 19000 дол.США, а 19.05.2009 року Банк видав ОСОБА_1 на виконання умов договору від 09.11.2007 року ще 70 000 дол.США.

Банк стверджує, що позичальник свої зобовязання за кредитними договорами про повернення кредитних коштів і сплату відсотків за користування кредитами належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 29.04.2015 року за договором №2006/13-2.06/548 в сумі 107282,97дол.США, де борг за тілом кредиту 42298,91 дол.США, заборгованість за відсотками 64984,06 дол.США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 374454,85 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 435616,85 грн; за договором №207/38-27/45 борг складає90422,34дол.США, де борг за кредитом 34244,19 дол.США, заборгованість за відсотками 56178,15 дол.США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 42145,84 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 115470,85 грн.

Банк зазначає, що за договором від 30.05.2006 року позичальник не повертає кредитні кошти і не сплачує відсотки за користування кредитом з жовтня місяця 2008 року, а за договором кредиту від 09.11.2007 року останній платіж позичальник зробила 19.05.2008 року.

Посилаючись на умови договорів кредиту, договорів поруки, положення ст..ст.525,526,554,611,1048-1050 ЦК України Банк вимагає стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитними договорами.

Банк на підтвердження позовних вимог посилався на такі докази: кредитні договори, договори поруки, розрахунки заборгованості, заяви ОСОБА_1 на видачу готівки, виписки з особових рахунків ОСОБА_1 за кредитними договорами, досудові вимоги на адресу як позичальника так і поручителів.

ОСОБА_1 позов Банку не визнавала і в зустрічній позовній заяві доводила, що при укладанні Кредитного договору у 2006 році та при укладанні Договору про надання відновлювальної кредитної лінії Банк діяв не у відповідності до вимог Закону «Про захист прав споживачів». Умови кредитних договорів містять істотний дисбаланс договірних прав і обовязків сторін: усі ризики знецінення національної валюти Банк перевів на позичальника, а ризик можливого знецінення валюти США Банк для себе мінімізував; умови договору містять відповідальність тільки позичальника за порушення умов договору, відповідальність банку умовами договору не передбачена. ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що при укладанні договорів в 2006 році і в 2007 році Банк не надав розрахунок сукупної вартості кредиту, чим позбавив її інформації щодо кінцевої суми повернення кредитних коштів, що є суттєвою умовою договору.Посилаючись на положення ст.ст.18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 вимагає визнати недійсними з моменту укладання кредитні договори.

При вищевикладених обставинах суд вважає позов банку таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до положеньст.526ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства України.

У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що Банк і ОСОБА_1 30.05.2006 року і 09.11.2007 року уклали кредитні договори на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів на загальну суму відповідно 130 000 дол.США і 79 000 дол.США. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобовязань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договори сторони уклали в письмовій формі. На укладання договорів сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договори підлягають виконанню обома сторонами. Надані суду письмові докази підтверджують невиконання відповідачамизобовязань за кредитними договорами і за договорами поруки, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму позову.

Щодо зустрічного позову.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Враховуючи той факт, що спірні кредитні договори були укладені відповідно в 2006 році і в 2007 році, ці договори виконувались ОСОБА_1 протягом певного часу, про що свідчать виписки по руху коштів по рахункам ОСОБА_1, копії наданих нею квитанцій про повернення кредитних коштів і сплату відсотків за користування кредитом (т.2 а.с.7-35), суд приходить до висновку, що оспорювані кредитні договори не містять у собі несправедливих умов, які б могли тягнути за собою визнання їх недійсними, оскільки підписуючи договір позивач знала про оспорювані умови договорів, та підписуючи ці договори свідомо погодилась з ними та виконувала їх. Суд не встановив ніяких інших умов, які б примусили ОСОБА_1 підписати договори на вкрай невигідних для себе умовах. Волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало внутрішній волі позивача за зустрічним позовом та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач не примушувалась до укладання договорів, вона особистим підписом посвідчила добровільність укладання договорів, вільно обрала кредитодавця на момент укладання договорів, позивач вважала умови розумними та справедливими, про це свідчить термін дії договору, який укладено у 2006 році і в 2007 році, та лише понад десять років його дії позивач вирішив визнати недійсними ці договори. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Разом з тим, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 559 ЦК України)

За умовами договору кредиту №2006/13-2.06/548 від 30.05.2006 року кредитні кошти позичальник зобовязалась повертати частинами. Частина друга ст..1050 ЦК визначає « в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків. Відповідно до п.3.3.1 договору поруки від 30.05.2006 року у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань за кредитним договором банк зобовязаний направити поручителю письмову вимогу з визначенням обсягу виконання позичальником боргових зобовязань за кредитним договором в повному обсязі, чи в частині. Судом встановлено, що позичальник припинив виконувати свої зобовязання за договором кредиту від 30.05.2006 року 02.20.2008 року, термін дії договору кредиту сторони визначили до 29.05.2013 року, 04.04.2015 року банк направив поручителю ОСОБА_2 вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, а до суду позов банк надав 20.05.2015 року. Тобто, банком пропущено 6 місячний строк, визначений законом, для предявлення вимог до поручителя.

З урахуванням вищевикладеного, з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_5 на користь позивача в солідарному порядку підлягають стягненню грошові кошти за кредитним договором №2007/38-27/45 в розмірі 90422,34 дол.США, де борг за кредитом 34244,19 дол.США, заборгованість за відсотками 56178,15 дол.США,і пеня в сумі157616,69 грн., де пеня за несвоєчасне повернення кредиту 42145,84 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 115470,85 грн.

За договором кредиту №206/13-2.06/548 від 30.05.2006 року борг в сумі 107282,97 дол.США, де борг за тілом кредиту 42298,91 дол.США, заборгованість за відсотками 64984,06 дол.США і пеня в сумі 810071,7 грн, де пеня за несвоєчасне повернення кредиту 374454,85 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 435616,85 грнпідлягає стягненню тільки з позичальника ОСОБА_1

Відповідно до ст. 133,141 ЦПК України із відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_5 на користь банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з кожного по 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 258,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами кредитузадовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк ( , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) заборгованість за Договором кредиту№2007/38-27/45 від 09.11.2007 року в розмірі 90422,34 дол.США, де борг за кредитом 34244,19 дол.США, заборгованість за відсотками 56178,15 дол.США,і пеню в сумі157616,69 грн, де пеня за несвоєчасне повернення кредиту 42145,84 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 115470,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк ( , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) заборгованість за Договором кредиту№2006/13-2.06/548 від 30.05.2006 року в сумі 107282,97 дол.США, де борг за тілом кредиту 42298,91 дол.США, заборгованість за відсотками 64984,06 дол.США і пеню в сумі 810071,7 грн, де пеня за несвоєчасне повернення кредиту 374454,85 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 435616,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк ( , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 грн з кожного.

В іншій частині позов Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами кредиту залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 19.02.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.