Провадження № 2/761/757/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, захист честі, гідності та ділової репутації, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати, що поширена відповідачем інформація шляхом подачі заяви на ім'я директора Києво-Печерського ліцею №171 «Лідер» ОСОБА_5 за вхідним №15-з від 12.07.2017 року стосовно наявності у позивача статевого потягу до його доньки та розбещення малолітньої дитини є недостовірною, негативною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію; зобов'язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації позивача; зобов'язати відповідача спростувати відомості, поширені ним 12.07.2017 року шляхом написання заяви на ім'я директора Києво-Печерського ліцею №171 «Лідер» ОСОБА_5; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач має на вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчався в Києво-Печерському ліцеї №171 «Лідер». На теперішній час він навчається в Київському національному університеті ім.Т.Шевченка на факультеті радіофізики, електроніки та комп'ютерних систем. До розірвання шлюбу з дружиною та після цього син проживав з позивачем.

Відповідач є колишнім чоловіком ОСОБА_7 з якою він розірвав шлюб 22.09.2016 року. Від шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, у ОСОБА_7 є син від першого шлюбу - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як зазначає позивач, з ОСОБА_7 знайомий з 2015 року, так як діти навчалися в ліцеї.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 має напружені стосунки із ОСОБА_2.

Позивач зазначає що так як ОСОБА_7 сама виховує дітей, позивач підтримує її морально, як друг сім?ї.

12.07.2017 року позивачу зателефонував директор ліцею, де навчався син та повідомив, що на його ім'я надійшла заява ОСОБА_2 та стосується позивача. В цей же день позивач приїхав до ліцею та ознайомився із заявою в якій відповідач поширив недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Позивач зазначає, що він був головою батьківського комітету ліцею та приймав активну участь в житті ліцею та розповсюдження такої інформації має негативний вплив на його імідж та ділову репутацію як громадського діяча.

07.03.2018 року до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що відповідач не поширював про позивача інформацію, яку той просить спростувати, так як в заяві викладені обставини за яких відповідач побоюється за безпеку своєї малолітньої доньки та заявив що у нього є підстави підозрювати, тобто припускати наявність статевого потягу дорослого стороннього чоловіка до його доньки та розбещення малолітньої дитини. Таке висловлювання відповідача не має ознак розповсюдження недостовірної інформації, він не стверджував та не повідомляв про факт наявності у позивача статевого потягу до його доньки, розбещення малолітньої дитини та не мав на меті посягати на права і свободи, честі і гідність позивача. На даний час позивач, як рідний батько позбавлений можливості спілкуватись з дитиною, так як його колишня дружина, проживаючи з позивачем перекладає на нього значну частину питань щодо виховання доньки, який є для неї сторонньою людиною. Так як позивач сам заявляв відповідачу під час розмови що він купає доньку відповідача у ванній, розчісує її, а також відповідачу стало відомо, що позивач проводить з донькою час наодинці, а тому все це в сукупності стало підставою для написання заяви. Також відповідач зазначає, що позивачем не обгрунтовано розмір відшкодування моральної шкоди.

14.06.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає, що якщо відповідач побоювався за безпеку дитини, то він не звернувся до правоохоронних органів, а лише написав заяву до директора ліцею. А відсутність звернень до правоохоронних органів позивач оцінює що ніяких побоювань щодо безпеки дитини у відповідача не було, а звернення до адміністрації навчального закладу носить штучний характер та викликане бажанням заплямувати репутацію позивача. Відповідач зазначає неправдиві відомості щодо неможливості спілкуватись з дитиною, так як він не з'являється до дитини, не реагує на її звернення та використовує дитину, як засіб шантажу колишньої дружини. Також представник зазначає, що такий негатив відповідача до позивача, можливо спричинений тим, що позивач є свідком у кримінальному провадженні щодо викрадення коштовностей ОСОБА_7

16.10.2018 року до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що з боку відповідача не було вчинено дій спрямованих на порушення прав позивача. Заява була написана для захисту дитини та як наслідок розмов відповідача та його дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача та його представника, відповідача як свідка, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Пунктом 15 цієї Постанови роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В абзаці 1 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» та абз.2 п.19 вказаної Постанови зазначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 26.08.1998 року.

У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_10.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 01.02.2010 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розірвано (справа №2-1047/2010).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово нагороджувався подяками за підписом директора Києво-Печерського ліцею «171 «Лідер» за активну громадську роботу.

ОСОБА_4 нагороджувався дипломами за перемогу в олімпіадах з математики, хімії, фізики в 2010-2016 роках.

ОСОБА_4 отримав запрошення на навчання на факультет радіофізики, електроніки та комп'ютерних систем Київського національного університету імені Тараса Шевченка та з 01.09.2016 року навчається в університеті за напрямком підготовки «Фізика та астрономія».

ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 03 липня 2009 року.

Як вбачається, вони мають спільну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 22.09.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано (справа №757/28398/16-ц).

12.07.2017 року на ім'я директора Києво-Печерського ліцею №171 «Лідер» надійшла заява від ОСОБА_2, яка зареєстрована за №15-з.

В заяві ОСОБА_2 просив провести з ОСОБА_7 профілактичну бесіду з метою усунення з її боку перешкод щодо систематичного спілкування з донькою ОСОБА_8 та неповнолітнім сином ОСОБА_7 від першого шлюбу - ОСОБА_3; провести перевірку викладених ним обставин та фактів та прийняти відповідне рішення щодо усунення ОСОБА_7 у виховних і організаційних процесах навчального закладу Києво-Печерського ліцею №171 «Лідер», як особи, яка паплюжить репутацію престижного навчального закладу; за жодних обставин не видавати (відпускати) з навчального закладу Києво-Печерського ліцею №171 «Лідер» його доньку ОСОБА_8, що закінчила 2-В клас ліцею, з сторонніми особами, крім матері, в тому числі з ОСОБА_4 та будь-якими співмешканцями ОСОБА_7, які не мають жодних юридичних прав на доньку; взяти на контроль та до виконання заборону на передачу доньки ОСОБА_8 третім особам: няні, співмешканцям, іншим стороннім особам, довести це до відома класного керівника, інших вчителів, охорони тощо.

В обгрунтування заяви ОСОБА_2 зазначав що він має складні стосунки з колишньою дружиною та з березня 2016 року вона обмежує у спілкуванні з дітьми. В заяві описується яким чином йому не надають можливості спілкуватись з дітьми та яка участь у всіх цих взаємовідносинах ОСОБА_4 Зокрема в заяві зазначено: «Так, під час останніх рідкісних побачень (востаннє я бачив доньку 11 червня 2017 року з 13:00 до 20:00 години) доньку ОСОБА_8 виводив до мене та забирав ОСОБА_4, спілкується зі мною по телефону з приводу доньки також виключно ОСОБА_4 Таким чином сторонній дорослий чоловік бере активну участь у житті моєї доньки, очевидно залишається з нею наодинці, за його ж словами «купає доньку у ванній», розчісує, в моїй присутності бере дитину на руки та ін., що дає підстави мені підозрювати наявність статевого потягу дорослого стороннього чоловіка до моєї доньки та розбещення малолітньої дитини».

Позивач, звертаючись до суду зазначав, що вказані висловлювання є негативною інформацією, яка є розповсюдженою та порочить його честь та гідність.

Водночас суд вважає, що наведене в заяві ОСОБА_2 на ім'я директора Києво-Печерського ліцею №171 «Лідер» від 12.07.2017 року, а саме: «Таким чином сторонній дорослий чоловік бере активну участь у житті моєї доньки, очевидно залишається з нею наодинці, за його ж словами «купає доньку у ванній», розчісує, в моїй присутності бере дитину на руки та ін., що дає підстави мені підозрювати наявність статевого потягу дорослого стороннього чоловіка до моєї доньки та розбещення малолітньої дитини» є оціночним судженням відповідача, оскільки дані висловлювання не містять фактичних даних і є оцінкою дій позивача.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України; ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 23, 201, 277, 280, 297, 1167 ЦК України; ст. 9 Закону України "Про інформацію"; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, суд, -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, захист честі, гідності та ділової репутації, зобов'язання вчинити дії - в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 лютого 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула