Справа № 643/1044/18
Провадження № 2/643/446/19
21.01.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Мельникової І.Д.,
за участю секретаря Шабатько Л.М.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, -
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 17.09.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір №500960144 від 17.09.2014р. з метою задоволення споживчих потреб позичальника. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, та 2.З., сума кредиту - 132 949,64 грн, процентна ставка за користування Кредитом - 15,99 % (ставка фіксована), дата остаточного повернення кредиту - 18.09.2019р. Крім загальних умов, притаманних кредитному договору, спірний Договір містив умови, що є нікчемними у розумінні Цивільного кодексу України та ЗУ «Про захист прав споживачів» та встановлення яких прямо заборонено законом. Як вбачається з Розрахунку заборгованості за кредитом, а також підтверджується відповідними чеками, за період користування кредитом з 18.09.2014 по 28.07.2016р. позивачу нараховувалась до сплати «комісія» за обслуговування кредиту по 970,53 грн. щомісячно з 1 по 22 місяці користування кредитом, а також 355, 86 грн. за 23-й місяць. Всього було нараховано 21 707,52 грн. (970,53 * 22 + 355,86). Загалом позивачем було сплачено 18 440,07 грн. комісії за встановленим графіком, а 3 267,45 грн. рахувалося як заборгованість по комісії на момент припинення відносин за договором. Заборгованість по комісії у сумі 3 267,45 грн. була погашена разом з іншими складниками кредиту, шляхом укладення іншого кредитного договору, на погашення заборгованості, а саме Угоди про надання особистого кредиту №500994006 від 28.07.2016р., про що прямо зазначено в п.5 цього останнього Договору. Тобто, загальна сума, що була сплачена позивачем на виконання нікчемної умови правочину складає 21 707,52 грн. Відповідно до п.4 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач за три роки. Крім того, трирічний строк позовної давності визначений спірним кредитним договором.Як вбачається з наданого банком розрахунку: 3 платежі (14.10.2014р.- 970,53грн. , 28.11.2014р.- 748,92грн., та 18.01.2015р. - 1 192,14грн.) на загальну суму 2 911,59 грн. - було здійснено поза межами трирічного строку перед зверненням з позовом. За таких обставин стягненню з відповідача підлягає лише сума платежів по комісії здійснена за останні 3 роки, а саме 18 795, 93 грн. (21 707,52 -2 911,59).
Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відстутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
17.09.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір №500960144 від 17.09.2014р. з метою задоволення споживчих потреб позичальника. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, та 2.З., сума кредиту - 132 949,64 грн, процентна ставка за користування Кредитом - 15,99 % (ставка фіксована), дата остаточного повернення кредиту - 18.09.2019р.
Відповідно до п.п. 2.8.1. п.2.8. Договору передбачена Комісійна винагорода Банку: за управління Кредитом, - за період з 1-го місяця користування кредитом по 60 місяць користування кредитом - 0,73 % від суми кредиту,; комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті розраховуються від суми Кредиту, зазначеної в п.2.1. Розділу 1 цього Договору та сплачується Позичальником щомісячно за кожний місяць користування Кредитом відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього Договору та його невідємною частиною. Зазначена в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується починаючи з дня надання Кредиту або першого дня періоду, який передбачає сплату комісії за управління кредитом, по дату остаточного повернення позичальником кредиту, що вказана в п.2.3. Розділу № 1 цього Договору.
Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.
Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлюються Законом.
Оскільки, відповідно до умов кредитного договору від 17.09.2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом (в редакції на час укладення кредитного договору), послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.
За положеннями ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положенні договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року за № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22,23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.
Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Таким чином, суд вважає що встановлення у кредитному договорі несправедливих умов щодо сплати щомісячної плати (комісії) за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги з управління кредитом за рахунок позивача суперечить актам цивільного законодавства, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь, внаслідок чого виникає істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Таким чином, оспорювана умова договору є нікчемною, так як її недійсність передбачена законом, тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таку думку висловив в Постанові від 3.09.2018 рокуу справі № 129/433/17 Верховний Суд України.
Відповідно до Графіку платежів (Додатком №1 до Договору) вказана комісійна винагорода відображена як «інші послуги банку» та розраховано до сплати по 970, 53 грн. щомісячно. Як вбачається з Розрахунку заборгованості за кредитом, а також підтверджується відповідними чеками, за період користування кредитом з 18.09.2014 по 28.07.2016р. позивачу нараховувалась до сплати «комісія» за обслуговування кредиту по 970,53 грн. щомісячно з 1 по 22 місяці користування кредитом, а також 355, 86 грн. за 23-й місяць. Всього було нараховано 21 707,52 грн. (970,53 * 22 + 355,86). Загалом позивачем було сплачено 18 440,07 грн. комісії за встановленим графіком, а 3 267,45 грн. рахувалося як заборгованість по комісії на момент припинення відносин за договором. Заборгованість по комісії у сумі 3 267,45 грн. була погашена разом з іншими складниками кредиту, шляхом укладення іншого кредитного договору, на погашення заборгованості, а саме Угоди про надання особистого кредиту №500994006 від 28.07.2016р., про що прямо зазначено в п.5 цього останнього Договору. Тобто, загальна сума, що була сплачена позивачем на виконання нікчемної умови правочину складає 21 707,52 грн. Відповідно до п.4 ч.І ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач за три роки. Крім того, трирічний строк позовної давності визначений спірним кредитним договором.Як вбачається з наданого банком розрахунку: 3 платежі (14.10.2014р.- 970,53грн. , 28.11.2014р.- 748,92грн., та 18.01.2015р. - 1 192,14грн.) на загальну суму 2 911,59 грн. - було здійснено поза межами трирічного строку перед зверненням з позовом. За таких обставин стягненню з відповідача підлягає лише сума платежів по комісії здійснена за останні 3 роки, а саме 18 795, 93 грн. (21 707,52 -2 911,59).
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. (ч.1ст.216 ЦК).
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код 23494714) на користь держави судові витрати в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 29.01.2019 року.
Суддя І.Д. Мельникова