Справа №295/2501/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

за участі секретаря Давиденко Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки заробітку, та стягнути аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки від заробітку на місяць. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на їх утриманні перебуває двоє дітей, відповідач має стабільний дохід, позивач не має змоги працювати оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому остання змушена звернутися з даним позовом до суду.

Відповідач визнав позов частково. Вважає, що розмір аліментів на дитину та на утримання позивача є надмірно великим, згоден сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/9 частки заробітку на місяць та на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/9 частки заробітку на місяць.

Третя особа позов не визнала, зазначила, що даний позов є безпідставний, який немає предмету спору. Відповідачем фіктивно визнано частково позовні вимоги з метою процесуального маніпулювання рішенням у справі. Такі дії є зловживанням своїми процесуальними правами з метою завдати шкоди третій особі та її дитині, а відтак ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні даного позову. Зазначила, що сторони постійно подають різні позови один до одного з метою мінімізації аліментних зобов`язань ОСОБА_2 перед донькою ОСОБА_5 , яка мешкає окремо від батька, разом зі мною.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва про шлюб з 25.08.2017 року, актовий запис №265. (а.с.4)

У відповідності до свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.5)

Згідно судового наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.05.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2018 року і до досягнення донькою повноліття. (а.с.6)

Відповідно до довідки №1826-2133, №1826-2134, №1826- виданої Управлінням соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 взяті на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживають за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.87,88,89)

Згідно свідоцтва про народження, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.23)

Постановою Апеляційного суду Київської області 20.09.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини від його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 30.10.2017 року. (а.с.27-31)

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що позивач та відповідач є подружжям, яке перебуває у зареєстрованому шлюбі, проживають за однією адресою та фактично є однією родиною. Діти сторін також проживають разом з батьками, в одному помешканні. Квартиру в якій проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми орендує відповідач та сплачує відповідні комунальні платежі згідно договору оренди від 14.12.2018 року (а.с.155-159).

Позивач ОСОБА_1 у своєму відзиві по цивільній справі №295/703/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів зазначила, що ОСОБА_2 справно сплачує аліменти та утримує її і їхніх дітей (а.с.154).

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина.

Законодавець визначає дві основні обставини, які мають значення для стягнення аліментів, а саме той з батьків, хто проживає окремо від дитини наділяється обов`язком утримувати дитину у формі сплати аліментів, а той з батьків, з ким проживає дитина наділяється правом стягнення аліментів з іншого із батьків, який проживає окремо від дитини.

Позивач не довела та не підтвердила відповідними доказами, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від неї та їх спільних дітей, не здійснює утримання її та їх дітей.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81 ЦК України, ст. ст. 84, 141, 180, 181 СК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментівна утримання дитини та дружини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 .)

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 .)

Третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 .)

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2019 року.

Суддя: Н. Ф. Слюсарчук