АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2019 року

м. Чернівці

Справа № 718/319/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Вовкун Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 травня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Олексюк Т.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив визнати виконавчий напис від 15 лютого 2016 року №2328, вчинений приватним нотаріусом Чуловським В.А., таким, що не підлягає виконанню.

Посилався на те, що 15 лютого 2016 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №2328 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТзОВ «Кредитні ініціативи») заборгованості в сумі 1 180 993 гривні 73 копійки, яка виникла з 1 квітня 2013 року по 22 січня 2016 року.

Зазначав, що право у стягувача заборгованості за кредитним договором виникло 17 грудня 2012 року і було реалізовано у вигляді вчинення приватним нотаріусом Паракудою І.В. виконавчого напису від 16 січня 2014 року №52 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 38 339 доларів США 96 центів, яка виникла за період з 17 травня 2012 року по 1 листопада 2013 року. Остання вимога про сплату заборгованості позивачу надсилалася в 2013 році та сума такої заборгованості не відповідає тій сумі, яка вказана у виконавчому листі №2328.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 травня 2019 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 15 лютого .2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2328, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 2874 від 13 листопада 2007 року за період з 1 квітня 2013 року по 22 січня 2016 року в сумі 1 18 0993 гривень 73 копійки (з яких: заборгованість за кредитом - 73 5617 гривень 23 копійки, заборгованість за відсотками - 433 638 гривень 93 копійки, заборгованість по комісії - 11 737 гривень 57 копійок), таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса від 15 лютого 2016 року, не можна вважати безспірною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «Кредитні ініціативи» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що судом не враховано, що за умовами кредитного договору встановлено процентну ставку в розмірі 13 відсотків річних (пункт 2.4 договору) за користування кредитними коштами, а також процентну ставку в розмірі 24 відсотка річних за неправомірне користування кредитними коштами (пункт 3.2 договору), які відповідно до умов договору про внесення змін від 17 червня 2008 року були змінені на 14 відсотків та 30 відсотків відповідно.

Вважав помилковим висновок суду про те, що банк не в праві нараховувати проценти за користування кредитними коштами після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості, оскільки таке право передбачено кредитним договором за неправомірне користування кредитними коштами в межах десятирічного строку позовної давності.

Зазначав, що в обґрунтування безспірності вимог нотаріусу було надано всі необхідні документи, які передбачені чинним законодавством України.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

13 листопада 2007 року Акціонерний комерційний банк «Промислово-Інвестиційний банк» та ОСОБА_1 уклали кредитним договір №2874. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді відкриття кредитної лінії, максимальна заборгованість якого не може перевищувати 30 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13 відсотків річних, комісійною винагородою за управління кредитними коштами в сумі 150 гривень (а.с.56-57).

15 листопада 2007 року Закрите акціонерне товариство «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку будівлю складу бувшого військового містечка та земельну ділянку площею 0,1746 га, які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.63-76).

17 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін №745 до кредитного договору від 13 листопада 2007 року №2874, яким було змінено проценту ставку за користування кредитними коштами до 14 відсотків річних (а.с.62).

17 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-Інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір про відступлення прав вимоги, згідно умов якого право вимоги за кредитним договором від 13 листопада 2007 року №2874 перейшло до ТзОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.111-112).

10 грудня 2013 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» зверталося до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове погашення кредиту та просило погасити заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2007 року №2874, яка виникла станом 1 листопада 2013 року в сумі 39 717 доларів США 91 цент та складалася з заборгованості за кредитом в сумі 29 998 доларів США 58 центів та заборгованості по процентах в сумі 8341 долар США 38 центів (а.с.7).

16 січня 2014 року приватним нотаріусом Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на будівлю складу бувшого військового містечка та земельну ділянку площею 0,1746 га, яка розташовані по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за період з 17 грудня 2012 року по 1 листопада 2013 року, в сумі 306 451 гривня 30 копійок, яка складалася з заборгованості за кредитом в сумі 29 998 доларів США 58 центів та заборгованості по процентах в сумі 8341 долар США 38 центів (а.с.9)

26 січня 2016 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» зверталося до ОСОБА_1 з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2007 року №2874, яка виникла станом на 22 січня 2016 року, в сумі 67 793 долари США 16 центів, що становило 166240 гривень 90 копійок та складалася з заборгованості за кредитом в сумі 29 998 доларів США 58 центів, заборгованості за процентами в сумі 17 683 долари США 86 центів, пені в сумі 19 632 долари США 17 центів та комісії в сумі 478 доларів США 66 центів (а.с.80-81).

15 лютого 2016 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до приватного нотаріуса Чуловського В.А. з заявою про вчинення виконавчого напису. Просило здійснити виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2007 року №2874 за період з 1 квітня 2013 року по 22 січня 2016 року в сумі 1 180 993 гривні 73 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 735 617 гривень 23 копійки, заборгованості за процентами в сумі 433 638 гривень 93 копійки, заборгованості по комісії в сумі 11 737 гривень 57 копійок (а.с.104).

15 лютого 2016 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2007 року, №2874 за період з 1 квітня 2013 року по 22 січня 2016 року в сумі 1 180 993 гривні 73 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 735 617 гривень 23 копійки, заборгованості за процентами в сумі 433 638 гривень 93 копійки, заборгованості по комісії в сумі 11 737 гривень 57 копійок (а.с.6).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ТзОВ «Кредитні ініціативи» слід задовольнити частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, згідно із статтею 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, № 296/5 (далі - Порядок), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» 2 вересня 1993 року N3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно стаття 88 Закону України «Про нотаріат» 2 вересня 1993 року N3425-XII нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

строк, за який має провадитися стягнення;

інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно підпункту 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок Верховного Суду виклав в постановах від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність безспірної заборгованості ОСОБА_1 перед ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Однак суд першої інстанції належним чином не обґрунтував такий висновок.

Зокрема, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, не врахував, що згідно пункту 2.7 кредитного договору від 13 листопада 2007 року №2874 за надання та обслуговування кредиту банк встановлює щомісячну комісійну винагороду за управління кредитними коштами в розмірі 150 гривень.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини 5 статті 11, частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2 та 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/25972/14-ц.

Враховуючи зазначені вище законодавчі акти та правову позицію Верховного Суду, слід зробити висновок про те, що сума боргу в частині нарахованих комісійних платежів не є безспірною.

За таких обставин на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису ОСОБА_1. , як боржник, не мав безспірної заборгованості перед ТзОВ «Кредитні ініціативи», як стягувачем.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПКУкраїни, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 травня 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 09 вересня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна