Справа №: 671/911/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

з участю секретаря судового засідання Кошонько Н.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 О.А ОСОБА_2 , представника відповідача Мисана М ОСОБА_3 . ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Волочиськ цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ Дельта Банк Кадирова В.В. до ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національний Банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

В травні 2018 року ПАТ Дельта Банк (далі - Банк) звернулося в суд з даним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 30 серпня 2012 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 М ОСОБА_7 . (далі - позичальник) було укладено договір кредиту №КФ-НКЛ-2010905 (далі - Договір) з максимальним лімітом заборгованості в сумі 140000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24,99%, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 29 серпня 2015 року. Згідно з умовами Договору зменшення максимального ліміту заборгованості здійснювалось рівними частинами до 10 числа кожного місяця на суму 3889 грн. В забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ Дельта Банк і відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки від 30.08.2012 року, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03 травня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 81121 грн. 59 коп. Позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 81121 грн. 59 коп., яка складається з боргу за простроченим кредитом в сумі 39205 грн. 11 коп., боргу по простроченим процентам в сумі 31480 грн. 55 коп., пені за несвоєчасне повернення процентів в сумі 1794 грн. 94 коп., трьох відсотків річних в розмірі 240 грн. 99 коп. від простроченої суми, штрафу в сумі 8400 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки належну відповідачу ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник позивача Веретюк О.А. позов підтримала з підстав, викладених в позові. У відповіді на відзив від 12.10.2018 року позивач зазначав, що часткові проплати позичальника на загальну суму 23000 грн., що зроблені після прийняття 09.11.2015 року господарським судом Хмельницької області рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, погашалися Банком згідно черговості, передбаченої в п. 2.6 кредитного договору. Оскільки проплати були невчасними, тому заборгованість збільшувалася та нараховувалися відсотки. Станом на 12.10.2018 року заборгованість по кредитному договору з врахуванням часткових проплат в 2016 році на загальну суму 23000 грн. та в 2018 році на суму 34158 грн. 50 коп. складає 55206 грн. 49 коп., з яких: 39205 грн. 11 коп. заборгованість за простроченим кредитом, 5150 грн. 08 коп. заборгованість за простроченими процентами, 2193 грн. 57 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів, 257 грн. 73 коп. три відсотки річних від суми прострочених процентів, 8400 грн. штрафу. Просить суд врахувати те, що рішенням господарського суду у справі № 924/1413/15 встановлені обставини наявності порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а тому ці обставини в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. Також позивач зазначає, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання грошових сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Тому, вважає, що Банк має право на задоволення своїх вимог, що випливають із зазначеного кредитного договору, за рахунок предмету іпотеки.

Представник відповідача Мисана ОСОБА_8 . ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнає, просить відмовити в позові. Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, штрафу та трьох процентів річних за простороченим кредитом, оскільки погашення кредиту ним було припинено з грудня 2014 року і з цього часу в банку почався строк для предявлення вимоги, який сплинув в грудні 2017 року. В поданих до суду письмових поясненнях та у відзиві на позов, відповідач зазначає, що в позовній заяві розмір заборгованості є завищеним та не відповідає дійності. Вважає, що Банк з 19 вересня 2015 року втратив право на подальше нарахування відсотків, передбачених умовами кредитного договору, оскільки Банк в односторонньому порядку змінив термін дії договору кредитної лінії та виконання основного зобов`язання шляхом направлення позичальникові в 2015 році вимоги від 19.08.2015 року № 18.2-66.3 про дострокове повернення кредиту. Дані обставини встановлені рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 924/1413/15. Також вказує, що Банком неправомірно було зараховано суму сплаченого в 2016 році позичальником боргу на загальну суму 23000 грн. як поточні проплати, оскільки такі необхідно було зарахувати в рахунок вже достроково стягнутого кредиту і заборгованості за ним відповідно до рішення господарського суду Хмельницької області від 09.11.2015 року. Тобто, від стягнутої суми в розмірі 57158 грн. 50 коп. має відмінусуватися 23000 грн., а решта 34158 грн. 50 коп. (57158,50-23000,00) - це залишок заборгованості за кредитом. Дану суму позичальник погасив 03.10.2018 року, виконавши рішення господарського суду. Окрім того, посилається на те, що Банк неправомірно нарахував заборгованість за кредитом в частині одночасного стягнення пені і штрафу. Нарахуванням штрафу за невиконання п. 3.3.14.2 договору кредитної лінії є неправомірним, оскільки позичальник при укладенні договору оформив договір страхування, який діяв до 14.12.2015 року, однак Банк ще до кінця дії договору страхування змінив термін дії та виконання кредитного договору, тому обов`язку укладати в подальшому договір страхуваня у позичальника не було. Вважає, що оскільки розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи та нормам права, він не може бути належним та допустимим доказом, який дає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, вказує, що вартість предмету іпотеки, оцінка якого в справі відсутня, може в чотири рази перевищувати вартість ймовірної заборгованості.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного Банку України в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України "Про іпотеку".

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов`язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України "Про іпотеку" підлягає підтвердженню з боку суду.

Частиною 3 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

В п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз`яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець Мисан М ОСОБА_2 А. (позичальник) за договором кредитної лінії №КФ-НКЛ-2010905 від 30.08.2012 року, отримала від ПАТ "Дельта Банк" кошти в сумі 140000 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 29.08.2015 року включно.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за цим кредитним договором ПАТ "Дельта Банк" та відповідач ОСОБА_5 (іпотекодавець) уклали іпотечний договір від 30.08.2012 року, згідно з яким відповідач передав Банку в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 62,6 кв. м, житлова площа 38,5 кв. м. Дана квартира належить іпотекодавцю на праві власності, яке зареєстроване Волочиським районним бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна 12.08.2003 року за реєстраційним номером 2071073, про що зроблено відповідний запис №104 в реєстрову книгу № 18а.

Згідно з п. 5.2. Договору кредиту №КФ-НКЛ-2010905 від 30 серпня 2012 року невиконання або неналежне виконання (прострочення виконання тощо) позичальником будь-якого свого зобов`язання за цим договором, є подіями, при настанні яких припиняється кредитування Кредитором Позичальника, а Позичальник здійснює дострокове повернення отриманого кредиту, сплачує Кредитору проценти за користування кредитом, комісії та можливі штрафні санкції. Для цього Кредитор надає під розписку Позичальнику або надсилає рекомендованим листом Позичальнику відповідну письмову вимогу. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми в термін, зазначений в вимозі, Кредитор по закінченню цього терміну має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом за власним вибором кредитора, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки/застави, чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, та/або пред`явити позов у відношенні Позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього Договору, з будь-якого майна Позичальника.

Згідно з п. 4.1.6. іпотечного договору від 30 серпня 2012 року у разі порушення Позичальником зобов`язання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, а також інших обов`язків іпотекодавця та/або позичальника іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.2. даного іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, кредитним договором або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків, Банк в 2015 році звернувся в суд з позовом до позичальника про стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Хмельницької області у справі №924/1412/15 від 09.11.2015 року позов ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" до фізичної особи-підприємця Мисан М.А. про стягнення заборгованості позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 на користь ПАТ "Дельта Банк" 3885,00 грн. заборгованості за строковим кредитом, 35320,11 грн. заборгованості за простроченим кредитом, 451,13 грн. заборгованості по строковим процентам, 9318,90 грн. заборгованості по простроченим процентам, 6314,79 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1395,72 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, 392,41 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту, 80,44 грн. 3% річних від суми прострочених процентів. В решті позовних вимог відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що у договорі передбачено право позивача вимагати дострокового повернення кредиту та відсотків у разі прострочення виконання зобов`язань шляхом надіслання позичальнику відповідної вимоги і в матеріалах справи міститься така вимога позивача №18.2-66.3 від 19.08.2015 року, адресована позичальнику, про погашення боргу протягом 30 календарних днів з моменту направлення претензії. Вказана вимога направлена позичальнику 20.08.2015 року, про що свідчить фіскальний чек №9604 від 20.08.2015р. Кінцевий термін погашення боргу, згідно умов договору, настав 29.08.2015р., однак, позичальником борг не погашено. Згідно розрахунку позивача заборгованість за строковим кредитом станом на 14.08.2015р. склала 3885,00 грн., заборгованість по строковим процентам - 451,13 грн.

Також зі змісту зазначеного судового рішення вбачається, що позивач скористався правом дострокового повернення кредиту позичальником, стягнувши з останнього заборгованість за строковим кредитом у сумі 3885,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повергнення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Викладене свідчить, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ці обставини при вирішенні даного спору дають підстави суду дійти висновку про те, що Банк використав належне йому право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, тобто такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й господарський суд, який зазначеним вище рішенням від 09.11.2015 року у справі №924/1412/15 частково задовольнив позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк".

Отже, суд вважає, що п раво кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося пред`явленням до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, а тому нарахування позивачем відсотків є неправомірним і, відповідно, є безпідставним нарахування пені та 3% річних на ці відсотки.

Судом встановлено, що після ухвалення господарськимо судом рішення від 09.11.2015 року у справі № 924/1412/15 позичальник сплатив Банку визначену судом заборгованість в повному розмірі на загальну суму 57159 грн. 00 коп. (07.11.2016 року - 12000 грн., 08.11.2016 року - 11000 грн., 03.10.2018 року - 34159 грн.), в тому числі і по строкових відсотках, пеню за несвоєчасне повернення кредиту та 3% річних.

Крім того, судом встановлено, що позивач в 2018 році повторно звернувся до господарського суду з позовом до позичальника ОСОБА_9 про стягнення 32178,68 грн., з яких 21742,75 грн. заборгованості по простроченим відсоткам, 1794,94 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, 240,99 грн. 3% річних, 8400,00 грн. штрафу відповідно договору кредитної лінії №КФ-НКЛ-2010905 від 30.08.2012 року.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 17 вересня 2018 року у справі № 924/387/18, що набрало законної сили, відмовлено в позові ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. м. Київ до фізичної особи-підприємця Мисан Марії Андріївни, м. Волочиськ, Хмельницької області про стягнення заборгованості.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звертаючись до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не спростував обставини щодо відсутності заборгованості за кредитним договором №КФ-НКЛ-2010905 від 30.08.2012 року стосовно позичальника ОСОБА_9 .

Зокрема, господарський суд в ухваленому ним судовому рішенні, посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, у яких зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Також суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача про наявність у позичальника ОСОБА_9 боргу в розмірі 8400 грн. - штрафу за порушення п.п. 3.3.1, 3.3.6-3.3.14 кредитного договору, оскільки ці обставини були предметом розгляду господарським судом, який рішеннями від 09 листопада 2015 року у справі №924/1412/15 та від 17 вересня 2018 року у справі № 924/387/18 в позові про стягнення зазначеного розміру штрафу відмовлено за недоведеністю.

Вирішуючи даний спір та приймаючи до уваги обставини, встановлені наведеними вище рішеннями господарського суду від 09 листопада 2015 року у справі №924/1412/15 та від 17 вересня 2018 року у справі № 924/387/18, суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача стосовно наявності заборгованості позичальника ОСОБА_9 за зазначеним кредитним договором і відповідно є безпідставними вимоги позивача до відповідача ОСОБА_5 стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Що стосується посилання відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, штрафу та трьох процентів річних за простороченим кредитом, то суд не приймає їх до уваги, оскільки за змістом статтей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду суд відмовляє в позові за безпідставністю позовних вимог.

Отже, застосування наслідків спливу строку позовної давності можливе лише до обґрунтованих позовних вимог та не допускається у випадку необґрунтованості заявлених позовних вимог, які встановлені у даній справі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 49, 77, 78, 80, 81, 82, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові публічного акціонерного товариства Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ Дельта Банк Кадирова В.В. до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: ПАТДельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ Дельта Банк Кадирова В.В., м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ; ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 , Національний Банк України, м. Київ, вул. Інститутська,9.

Повне рішення складено 03.07.2019 року.

Суддя: