ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року

м. Харків

справа № 635/7970/2015-ц

провадження № 22-ц/818/1506/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретарів судового засідання - Сватенко Н.В., Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на повторне заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Панас Н.Л.,

УСТАНОВИВ:

15 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № HAE2GA00000049 від 25.04.2008 у розмірі 647 502 грн 60 коп.

Позов мотивовано тим, що 25.04.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № HAE2GA00000049, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 231 805 грн 71 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% на рік до 24 квітня 2028 року. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином. ОСОБА_1 в порушення умов договору належним чином обов`язку по поверненню кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAE2GA00000049 від 25 квітня 2008 року у розмірі 628 915 грн 17 коп. та судові витрати у розмірі 9 433 грн 73 коп. (а.с. 30-31).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2015 року задоволено, рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с. 66-67).

Повторним заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №HAE2GA00000049 від 25 квітня 2008 року у розмірі 616 431 грн 05 коп. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 9 246 грн 47 коп., а всього 625 677 грн. 52 коп. У задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення фіксованої частки штрафу у розмірі 250 грн і відсоткової частки штрафу у розмірі 30 821 грн 55 коп. відмовлено (а.с. 138-141).

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 14 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 616 431 грн 05 коп. Штраф і пеня нараховані Банком за одні і ті ж порушення, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, тому у стягненні штрафів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 151-154).

Апеляційна скарга мотивована тим, що платіж 06 червня 2013 року ОСОБА_1 не здійснював, тому в суду не було підстав вважати його підставою для переривання строків позовної давності. Укладеним між сторонами кредитним договором проценти за користування кредитом встановлені у формі фіксованої процентної ставки у розмірі 17,04% річних. Банк в односторонньому порядку збільшив їх розмір без повідомлення про це боржника, чим порушив вимоги чинного законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з п.п. 1,3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.ч. 1.4 ст. 367 ЦПК України).

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 25 квітня 2008 року між Приватбанком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № HAE2GA00000049 (надалі Договір кредиту), за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 231 805 грн 71 коп. зі сплатою 17,04 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 24 квітня 2028 року (а.с. 8-10).

Відсотки за користування кредитом мали сплачуватися щомісячно до дати погашення кредиту в розмірі, зазначеному в п.8.1 змінної частини даного Договору (п. 3.1 Договору кредиту).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 квітня 2008 року між ПриватБанком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір іпотеки квартири № HAE2GA00000049 (надалі Договір іпотеки), відповідно до якого останні взяли на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором. Предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 (а.с. 213-215).

06.06.2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 обов`язку по поверненню кредитних коштів за договором кредиту № HAE2GA00000049 від 25.04.2008 не виконав, у зв`язку із чим станом на 18.04.2011 у нього утворилась заборгованість у розмірі 317 751 грн 57 коп., з яких 192 425 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом, 81 996 грн 52 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 961 грн 65 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 25 999 грн 72 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250 грн штраф (фіксована частина); 15 119 грн 12 коп. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 7 грудня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк». Визнано дійсним договір іпотеки №HAE2GA00000049 від 25.04.2008, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAE2GA00000049 від 25.04.2008 в розмірі 317 751 грн 57 коп. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 45,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №HAE2GA00000049 від 25.04.2008) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які зареєстровані і проживають у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України смт. Пісочин. (а.с. 216-219).

Зазначене заочне рішення в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось, набуло чинності.

На виконання вказаного судового рішення 24.04.2013 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу належної їм квартири АДРЕСА_1 з ціною продажу 253 000 грн. Зазначені кошти відповідно до умов договору були перераховані ПАТ КБ «ПриватБанк для погашення кредиту (а.с. 159).

Перерахування коштів від продажу квартири на погашення заборгованості за Договором кредиту не заперечувалось і представником АТ КБ «ПриватБанк» в письмових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції (а.с. 203-204).

Сума коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки, який належав на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на підставі судового рішення, була недостатньою для задоволення вимог кредитора в повному обсязі. У зв`язку із чим непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 64 751 грн 57 коп.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України № 898-IV від 05.06.2003 «Про іпотеку», у редакції станом на 7.12.2011, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У пункті 2.2.10 Договору кредиту встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язався достроково погасити заборгованість перед Банком в повному обсязі, зокрема, у випадку порушення ним зобов`язань, передбачених умовами даного Договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів.

Згідно п. 16.7.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель (ПАТ КБ «ПриватБанк») має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

У разі звернення стягнення на Предмет іпотеки згідно з п. 16.7 Договору іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок Предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання Предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог (п. 16.9 Договору іпотеки).

У випадку порушення Кредитного договору Позичальником або цього договору Іпотекодавцем Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю і Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі (п. 22 Договору іпотеки).

Згідно з вимогами Договору кредиту та Договору іпотеки за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, є підставою для не нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 04.04.2011 направив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимогу про дострокове погашення заборгованості за Договором кредиту в повному обсязі. Цим повідомленням банк змінив строк дії договору з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зазначене узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у цивільній справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Звертаючись у жовтні 2015 року із дійсним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту, згідно якого станом на 6.10.2015 заборгованість складала 647 502 грн 60 коп., з яких яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 185 873 грн 97 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 222 100 грн 29 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3 995 грн 39 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 204 461 грн 40 коп., а також штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором у розмірі 250 гривень (фіксована частина) та 30 821 грн 55 коп. - відсоткова складова.

Суд першої інстанції вищезазначені обставини у справі не встановив та задовольнив позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, комісії та пені у розмірі 616 431 грн 05 коп.

Колегія суддів погодитися з таким висновком суду не може та вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» належить відмовити у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування, по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, оскільки звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору. На погашення зазначених сум та розміру заборгованості за тілом кредиту заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 7 грудня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. При цьому на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 64 751 грн 57 коп. у якості суми, що залишилася невідшкодованою Банку після продажу предмету іпотеки за договором купівлі-продажу від 24.04.2013.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на пропуск Банком строку позовної давності спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» при укладенні Договору кредиту в п. 5.5 погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років . Договір є чинним, не оспорений повністю або частково сторонами.

Із вимогою до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про дострокове погашення кредиту в повному обсязі Банк звернувся 04.04.2011 (а.с. 221). Із дійсним позовом до суду - 15.10.2015 (а.с. 2-3). Тому погоджений сторонами п`ятирічний строк позовної давності при зверненні до суду позивачем не пропущено.

Посилання апеляційної скарги на незаконне підвищення Банком процентів за Договором кредиту правового значення не має, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог Банку в цій частині.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково, рішення суду - зміні. Розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку належить зменшити до 64 751 грн 57 коп. У задоволенні позову в іншій частині належить відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Враховуючи часткову обґрунтованість апеляційної скарги, розмір судового збору, стягнутий повторним заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2018 року з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», з 9 246 грн 47 коп. підлягає зменшенню до 971 грн 25 коп.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір у розмірі 14 568 грн 81 коп., що підтверджується ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2019 (а.с. 164-165).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.03.2019 було задоволено клопотання представника відповідача та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 177-179).

З огляду на викладене вище, судовий збір, що підлягає стягненню в дохід держави за подачу апеляційної скарги розподіляється таким чином: з АТ КБ «ПриватБанк» - 13 111 грн 93 коп., з ОСОБА_1 - 1 456 грн 88 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Повторне заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2018 року змінити, зменшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до 65 722 (шістдесяти п`яти тисяч семисот двадцяти двох) гривень 82 (вісімдесяти двох) копійок, з яких 64 751 гривня 57 копійок заборгованості за кредитним договором № HAE2GA00000049 від 25 квітня 2008 року та 971 гривня 25 копійок судового збору.

В задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1 456 (одну тисячу чотириста п`ятдесят шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок судового збору.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави 13 111 (тринадцять тисяч сто одинадцять) гривень 93 (дев`яносто три) копійки судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 липня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В.Котелевець

Р.М. Піддубний