ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Київ

справа № 756/4780/17

провадження №22-ц/824/2862/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Луценка О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 6 жовтня 2009 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким остання отримала від неї у позику до 1 квітня 2010 року грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США, про що ОСОБА_3 написала розписку відповідного змісту. У встановлений договором строк відповідач суму позики не повернула.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21 грудня 2012 року, з урахуванням того, що відповідач повернула позивачу 28 вересня 2011 року 10400 доларів США, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 196627,80 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21 грудня 2012 року становить 24600 доларів США; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 1 квітня 2010 року по 1 червня 2012 року у сумі 16523,29 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21 грудня 2012 року становить 2067,22 долари США.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19 січня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 60148,88 грн. та судові витрати в розмірі 601,49 грн..

Отримані за вказаними рішеннями суду виконавчі листи подані позивачем на примусове виконання до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, які перебувають на виконанні і на даний час.

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила на підставі ст..625 ЦК України стягнути з ОСОБА_3 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1324,35 доларів США, що еквівалентно 34 308,94 грн. (за період з 20 листопада 2015 року по 5 вересня 2017 року включно); проценти за користування грошовими коштами (за період з 5 квітня 2014 року по 5 вересня 2017 року) на рівні облікової ставки НБУ на підставі ст. 1048 ЦК України у розмірі 14 922,09 доларів США, що еквівалентно 386 575,37 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 4210 грн.

Рішенням Оболонського районного суду від 1 жовтня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1324, 35 доларів США, що еквівалентно 34 308, 94 грн., проценти за користування грошовими коштами, отриманими у позику в розмірі 14 922, 09 доларів США, що еквівалентно 386 575, 37 грн. та судові витрати у розмірі 4210 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо суми нарахованих процентів згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України за користування чужими грошовими коштами у сумі 14 922,09 доларів США, що еквівалентно 386575,37 грн. та судового збору в розмірі 4210 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що боргова розписка написана в іноземній валюті, доларах США, а тому безпідставно застосував положення ч.2 ст. 625 ЦК України та нарахував індекс інфляції на суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Крім цього вважає, що суд при ухваленні рішення недостатньо дослідив та оцінив зібрані докази у справі, що підтверджують її скрутний майновий стан, не взяв до уваги, що єдиним джерелом доходу відповідача вже багато років поспіль є пенсія та разова соціальна виплата, а починаючи з лютого 2018 року це лише фактична щомісячна пенсія у розмірі 1320 грн., що є меншою ніж прожитковий мінімум, а тому судом покладено на неї непосильні судові витрати у справі в розмірі 4210 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Скринник А.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були дотримані норми матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Скринник А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.206), причини своєї неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 21 грудня 2012 року, з урахуванням того, що відповідач повернула позивачу 28 вересня 2011 року 10400 дол. США, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 196627 грн. 80 коп., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21 грудня 2012 року становить 24600 дол. США; три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01 квітня 2010 року по 01 червня 2012 року у сумі 16523 грн. 29 коп., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21 грудня 2012 року становить 2067 дол. США 22 центи.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 19 січня 2016 року, стягнуто з відповідача на користь позивача три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 60148,88гривень та судові витрати в розмірі 601,49гривеннь.

Отриманий за вказаним рішення суду виконавчий лист позивачем подано на примусове виконання до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, який перебуває на виконанні і на даний час.

19 лютого 2014 року ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/2605/3781/12, виданого 22 березня 2013 року за вказаним рішенням суду.

Відповідач будь-яких доказів повного або часткового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики суду не надала.

ОСОБА_3 не повернула позивачу суму позики у розмірі 24600 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання суми 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ на підставі ст.1048 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних в сумі 1324,35 доларів США, що еквівалентно 34308,94 грн. відповідачем ОСОБА_3 не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Що стосується висновків суду першої інстанції про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 процентів за користування грошовими коштами, отриманими у позику, відповідно до положень ст.1048 ЦК України, то в цій частині апеляційний суд з такими висновками не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позика одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору позики, укладеного 6 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, сторони погодили строк повернення позики - 1 квітня 2010 року.

Відтак, у межах дії договору позики позикодавець мав нараховувати проценти у розмірі, встановленому у договорі, або у розмірі, передбаченому законом (на рівні облікової ставки Національного банку України)..

Умовами договору позики не передбачено сплата позичальником процентів після настання дати повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку дії договору.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21 грудня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 196627 грн.80 коп.

Рішення суду відповідачем не виконано, що дає підстави позикодавцю застосувати положення ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Підстави для нарахування процентів, передбачених ст.1048 ЦК України, після ухвалення рішення суду відсутні.

За таких обставин рішення Оболонського районного суду м.Києва в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 процентів за користування грошовими коштами, отриманими у позику, в сумі 14922,09 доларів США, що еквівалентно 386575,37 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України відповідно підлягає зменшенню сума стягнутого судового збору. Підстав для звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору на користь позивача немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 1 жовтня 2018 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування грошовими коштами, отриманими у позику, у розмірі 14 922,09 доларів США, що еквівалентно 386575,37 грн., та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 1 жовтня 2018 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 4210 грн. до 640 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 22 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус