КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6247/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Шахової О.В., Саліхова В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Дарницького районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Даниленко В.В. 26 квітня 2016 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" про стягнення грошових коштів,-

встановив:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ATКБ "ПРИВАТБАНК" 12000 доларів США депозитного внеску, 940,93 доларів США процентів за період з 17 березня 2014 року по 07 серпня 2015 року та 20000 грн. моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що 16 травня 2013 року між сторонами укладено Договір №SAMDN4602, відповідно до умов якого банк прийняв від ОСОБА_1 12000 доларів США в якості депозитного вкладу на строк 30 діб - з 16 травня 2013 року по 16 червня 2013 року, та зобов`язався нараховувати на них відсотки в розмірі 6% річних. Дія договору щомісячно продовжувалась.

До лютого 2014 року відповідач виконував умови договору, відсотки нараховувались на картку № НОМЕР_1 , проте в березні ця картка заблокована.

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про розірвання договору з 16 червня 2015 року, направлення виписки по депозитному рахунку, повернення вкладу та виплати відсотків. У відповіді від 19 червня 2015 року банк вибачився за незручності, в іншому на заяву не відреагував.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ATКБ "ПРИВАТБАНК" 12000 доларів США суми вкладу та 940,93 доларів США відсотків. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, AT КБ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не надано оригіналів документів (оригіналу договору та квитанції про внесення коштів), на підставі яких, як він зазначає, між сторонами виникли правовідносини.

Зазначає, що з метою гарантування вкладів, розміщених в українських банках на території півострова, окупаційною владою запроваджено механізм виплат по вкладам, зокрема і по вкладам, що були здійснені у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", за рахунок конфіскованого (націоналізованого) майна, що належало відповідачу. Відповідальною особою призначено Автономну некомерційну організацію "Фонд захисту вкладників".

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення процентів шляхом зменшення їх суми.

Постановою Верховного Суду у складі першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року рішення Апеляційного суду міста Києва скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

В судовому засіданні 27 червня 2019 року представник відповідача Куценко О.В. апеляційну скаргу підтримав, просив рішення скасувати. В подальшому в судове засідання не з`явився.

Позивач та його представник заперечували проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, що виникли з договору банківського вкладу, проте банк своїх зобов`язань не виконує, а відтак інтереси позивача підлягають захисту у судовому порядку.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження своїх вимог позивачем надано наступні документи.

Договір №SAMDN4602 від 16 травня 2013 року, відповідно до умов якого банк прийняв від ОСОБА_1 12000 доларів США в якості депозитного вкладу на строк 30 діб - з 16 травня 2013 року по 16 червня 2013 року, та зобов`язався нараховувати на них відсотки в розмірі 6% річних. За відсутності заяви про повернення вкладу строк його розміщення продовжується на такий же період.

Відповідно до умов договору, для зарахування суми вкладу банк відкрив ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_2 . Проценти нараховуються на карту № НОМЕР_1 .

Згідно із даними договору місцем укладення є м.Ялта АР Крим.

Листом від 09 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про розірвання договору, надання виписки та повідомлення часу і місця отримання суми вкладу та відсотків.

Банк відреагував листом від 16 червня 2015 року №20.1.0.0.0/7-20150615/4677, проте цей лист не містить будь-яких інформативних даних, які б підтвердили або спростували певні факти стосовно правовідносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною. якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначеним строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-111 "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і уважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних віціютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (п.1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманого, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, що була чинною на момент укладення договору.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції №174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний після завершення приймання готівки видати клієнту квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордеру) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Результат аналізу зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

В судовому засіданні апеляційним судом досліджено оригінал картки № НОМЕР_1, примірник договору банківського вкладу, виписки за рахунком, які у своїй сукупності підтверджують виникнення між сторонами правовідносин банківського вкладу.

Представник відповідача не навів будь-яких заперечень проти оглянутих оригіналів документів та не навів обґрунтованих мотивів на спростування правовідносин сторін.

З урахуванням встановлених вище обставин та досліджених оригіналів документів, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги.

Доводи скарги, що окупаційною владою вимоги вкладників задоволені ґрунтуються на припущеннях, а тому відхиляються колегією суддів.

Разом з тим, вірно установивши фактичні обставини, суд першої інстанції під час вирішення питання про стягнення відсотків за вкладом не звернув належної уваги на умови договору.

Так, п.12 договору передбачено, що якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 1 місяць з дати його продовження не закінчився, проценти за неповний місяць нараховуються за ставкою "на вимогу" за фактичну кількість днів, що пройшли з дати продовження мінімального строку договору

Вклад здійснено з 16 травня 2013 року по 16 квітня 2014 року, кожен наступний місяць вклад продовжувався на такий саме період.

Позивач у своїй заяві до банку просив розірвати договір з 16 червня 2015 року. Таким чином останній місяць вкладу є неповним, оскільки у такий день договір вважається розірваним та у відповідності до п.12 договору проценти за цей період нараховуються за ставкою для вкладу "на вимогу".

У зв`язку із цим за період з 17 березня 2014 року по 16 травня 2015 року проценти на вклад мають бути нараховані за ставкою 6% річних, що становить 840,33 доларів США, а за період з 17 травня 2015 року по дату розірвання договору та далі, у зв`язку із неповерненням вкладу, по 07 серпня 2015 року (дата, яку позивач навів у розрахунках), за ставкою 1% річних, що становить 27,29 доларів США.

Відтак рішення суду першої інстанції в частині стягнутих відсотків підлягає зміні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у зв`язку із зміною рішення, суд виходить з наступного.

Станом на дату подання позовної заяви (10 серпня 2015 року) курс валют НБУ становив 2108,9882 грн. за 100 доларів США, у зв`язку із цим ціна позову становила 271376,59 грн. та судовий збір мав бути сплачений у розмірі 2713,77 грн.

Оскільки при зверненні до суду першої інстанції позивач, який є споживачем, був звільнений від сплати судового збору, то такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року змінити в частині стягнення процентів за вкладом та періоду, за який вони стягуються, стягнувши їх за період з 17 березня 2014 року по 16 травня 2015 року за ставкою 6% річних в розмірі 840,33 доларів США, а за період з 17 травня 2015 року по 07 серпня 2015 року за ставкою 1% річних в розмірі 27,29 доларів США.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат, стягнувши з Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 2713,77 грн. судового збору на користь держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Шахова

В.В. Саліхов