КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3776/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року місто Київ

справа №753/15441/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року про часткове задоволення скарги, постановлену під головуванням судді Вовка Є.І., у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ПроцаВіктора Степановича, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року заявник ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Проца В.С., в якій просила:

визнати дії державного виконавця щодо повернення їй виконавчого листа №2-3082 виданого 23 червня 2005 року Дарницьким районним судом міста Києва протиправними;

скасувати постанову Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 02 серпня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В обґрунтування вимог скарги зазначала, що на виконанні у Дарницькому районному відділі Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3082/05, виданого Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30 березня 2005 року і до повноліття дитини.

Вказувала, що державний виконавець 02 серпня 2018 року на підставі п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №17023385, оскільки дитина на утримання якої стягувались аліменти досягла повноліття.

Зауважувала, що у постанові також зазначалося, що заборгованість на момент досягнення повноліття складає 178588,18 грн., а майна на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості не виявлено і здійснені державним виконавцем заходи, щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Вважає, що дії державного виконавця та постанова про закінчення виконавчого провадження від 02 серпня 2018 року є протиправними, оскільки на час винесення постанови була наявна заборгованість по сплаті аліментів та державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 02 квітня 2012 року №489/20802 не здійснено усі необхідні дії для виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суд міста Києва від 22 жовтня 2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проц В.С. щодо винесення постанови від 02 серпня 2018 року по ВП №17023385 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3082 виданого 23 червня 2005 року Дарницьким районним судом міста Києва.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Частково не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції заявник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу суду в частині відмови у задоволенні її скарги скасувати та постановити в цій частині нову, якою визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проц В.С. від 02 серпня 2018 року про закінчення виконавчого провадження.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що державним виконавцем у порушення вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» не вжито усіх належних дій щодо стягнення з боржника заборгованості по аліментам за виконавчим листом №2-3082.

Вказувала, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було застосовано норми закону, які підлягали застосуванню, а саме: ст.ст.79-91, 194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначала, що судом не було витребувано матеріали виконавчого провадження, що унеможливило перевірку фактів системності порушень державним виконавцем закону.

Відзиву на апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 від головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проц В.С. на адресу Київського апеляційного суду не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду заявник доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Головний державний виконавець Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проц В.С. у судове засідання не з'явився, про день, час розгляду справи належним чином повідомлений.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2005 року Дарницьким районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у справі №2-3082/05 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 30 березня 2005 року і до її повноліття.

29 червня 2005 року державним виконавцем за вказаним виконавчим документом було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №17023385.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №17023385, копія яких міститься у матеріалах справи, державними виконавцями вчинялися ряд дій, в межах їх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», направлених на примусове виконання рішення суду.

Так, державними виконавцями, з метою з'ясування адреси місця проживання ОСОБА_4, виявлення рахунків боржника, наявності у останнього рухомого та нерухомого майна були направлені запити до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, ВДАІ міста Києва, Департаменту земельних ресурсів, Державної податкової служби України.

02 серпня 2018 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Процем В.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №17023385 на підставі п.7 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що дитина, на утримання якої стягувались аліменти досягла повноліття.

У вказаній постанові державним виконавцем також було зазначено, що аліменти не стягнуті. Заборгованість на момент досягнення повноліття, склала 178588,18 грн. Майна, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості не виявлено, і здійснені державним виконавцем заходи, щодо розшуку такого майна, виявились безрезультатними. Рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано. Розрахункові рахунки не відкривались, місце роботи невідоме. На майно боржника накладено арешт та винесено інші постанови, якими встановлено обмеження, а саме: у праві користування зброєю, керування автотранспортними засобами, полювання, обмеження виїзду за межі України. Оскільки майна боржника, на яке можливо звернути стягнення державним виконавцем не виявлено, а реєстрація арешту є примусовим заходом, який діє безстроково до погашення боргу боржником, виконавче провадження підлягає закінченню. Стягувачу в подальшому потрібно звернутись до суду для стягнення боргу по сплаті аліментів в рамках цивільного законодавства.

Задовольняючи частково скаргу суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду на підставі якого було відкрито виконавче провадження на час винесення постанови головного державного виконавця від 02 серпня 2018 року про закінчення виконавчого провадження не виконано, а тому дії головного державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови є неправомірними.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні скарги в іншій частині суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги є неконкретні.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині відмови у задоволенні скарги щодо скасування постанови державного виконавця з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч.5 ст.124 Конституції України).

З огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень, судові рішення є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження).

Частиною 3 ст.12 вказаного Закону визначено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 №512/5.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем в порядку, встановленому СК України.

Згідно з ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Відповідно до п.п.9, 10 розділу XVI Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 №512/5 виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості 17023385/7 від 28 лютого 2018 року, складеного державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петренко М.О., заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини станом на 14 лютого 2018 року складає 178588,18 грн.

Крім того, у постанові про закінчення виконавчого провадження від 02 серпня 2018 року головним державним виконавцем також було зазначено, що аліменти не стягнуті. Заборгованість на момент досягнення повноліття, склала 178588,18 грн.

Отже, на момент досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2005 року боржником виконано не було, заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів станом на 14 лютого 2018 року становила 178588,18 грн.

Оскільки стягнення заборгованості по аліментам проводиться незалежно від досягнення дитиною повноліття, а відтак, колегія суддів приходить до висновку, що головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проц В.С. не мав законних підстав для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для даного виду стягнення, так як у боржника ОСОБА_4 існує заборгованість за аліментами.

Зазначення головним державним виконавцем у оскаржуваній постанові те, що майна, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості не виявлено, і здійснені державним виконавцем заходи, щодо розшуку такого майна, виявились безрезультатними, рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано, колегія суддів вважає неправомірним, оскільки як вбачається з копії виконавчого провадження боржнику ОСОБА_4 на праві власності належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль «Opel Vectra».

А відтак, колегія суддів вважає, що постанова головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №17023385 на підставі п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірною.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проца В.С. щодо винесення постанови від 02 серпня 2018 року про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, задовольняючи скаргу частково суд першої інстанції не звернув увагу на те, що з метою належного захисту порушеного права ОСОБА_2 постанову головного державного виконавця від 02 серпня 2018 року слід скасувати.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 про скасування постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проца Віктора Степановича від 02 серпня 2018 року підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нової.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 про скасування постанови головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проца Віктора Степановича від 02 серпня 2018 року скасувати та постановити в цій частині нову.

Скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ПроцаВіктора Степановича від 02 серпня 2018 року про закінчення виконавчого провадження №17023385.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: