441/2083/18 2/441/221/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.

секретар судового засідання - Цап І.М.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах своїх та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Голубець Іванна Григорівна, комунальне підприємство "Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та всіх допоміжних споруд,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що починаючи з 22.11.1975 вона проживала в шлюбі з ОСОБА_5 , шлюб з яким розірвано в судовому порядку 21 серпня 2006 року. За період шлюбу побудували в АДРЕСА_1 та допоміжні споруди, право власності на які зареєстровано 04 жовтня 2006 року на ім`я ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, і їй стало відомо, що спадкодавець на випадок смерті склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів відповідачам, дружині та сину від другого шлюбу.

Тому позивачка ОСОБА_3 просить суд визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку та всіх допоміжних споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

29.11.2018 позивачка в заяві просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиції учасників цивільного процесу щодо позову.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні з підстав викладених в позовній заяві. Пояснив, що шлюб між його довірителькою ОСОБА_6 і ОСОБА_7 юридично тривав з 22.11.1975 до 16.11.2007 та не заперечує, що фактично сторони припинили проживання однією сім`єю з 2002 року. Незалежно від того коли було прийнято в експлуатацію спірний будинок вважає його зведеним в період шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за їх спільні кошти з огляду на те, що актом зафіксовано строк будівельно-монтажних робіт по будинку, які було розпочато у 1981 році та закінчено у 1990 році.

Представник відповідачки ОСОБА_2 та відповідачка не визнали позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування заперечень представник посилається на те, що в період шлюбу позивачки та спадкодавця, будинок не було завершено будівництвом та не було здано такий в експлуатацію, з середини 90-х років подружжя не вели спільного господарства та разом не проживали, про що свідчить позовна заява про розірвання шлюбу, в якій позивач ОСОБА_5 вказував, що більше десяти років не проживають подружнім життям з ОСОБА_6 , остання таке не заперечила, крім того в позові не йшла мова про спільне майно. Стверджує, що фактично шлюб існував формально з огляду на те, що ОСОБА_5 проживав у своїх батьків, та з їх допомогою продовжував закінчувати будівництво будинку, а господарські будівлі зводились ним в шлюбі з ОСОБА_10 (відповідачкою), у 2000 році будинок не був придатний для проживання, всі внутрішні та зовнішні роботи виконувались поступово, тому будинок було здано у кінці 2006 року, за наведеного ні будинок ні господарські споруди , які зведені в період окремого проживання позивачки та спадкодавця, не можуть бути віднесені до об`єкту спільного подружнього майна ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , просить суд відмовити у задоволенні позову.

Крім того, представник ОСОБА_2 подав заяву про застосування строків позовної давності.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, просили розглядати справу у їх відсутності.

Дослідивши докази в сукупності з поясненнями представників сторін, свідків, суд прийшов наступного.

Наведені вище обставини свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються розділом ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України, також частиною 2 статті 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було зареєстровано 22.11.1975 року, а 21.08.2006 Городоцьким районним судом Львівської області постановлено рішення про розірвання шлюбу (а.с.11,112)

Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.78) ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (відповідачка) зареєстрували шлюб 25.12.2007 від шлюбу народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.77 зв.)

10.04.2018 ОСОБА_5 склав заповіт, на випадок своєї смерті і все майно належне йому на день смерті заповів сину ОСОБА_14 (а.с.75 зв.)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 помер (а.с.12)

Згідно свідоцтва про право власності (а.с.36) ОСОБА_15 на праві власності належав будинок в цілому, що розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 162.5 кв.м, житловою 73.0, літня кухня, сарай, погріб, огорожа. Підстава: Рішення міської ради від 31.07.2006.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона є дочкою покійного ОСОБА_11 від першого шлюбу, стосунки з батьком були нейтральні з середини 90-х років через його зраду матері, в кінці 2001 та початку 2002 року стосунки між батьками погіршились. Спірний будинок був збудований на початку 90-х років. Не може сказати чи була мати в цьому будинку, але вони там не проживали. Хворого батька не доглядала за сімейними обставинами. Між батьками була усна домовленість, що майно буде розподілено дочкам.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що з ОСОБА_7 разом працювали, відомо йому, що ОСОБА_12 був одружений, однак проживав у своїх батьків через сімейні сварки, приблизно з 1987 року почав будівлю будинку по АДРЕСА_1 , він допомагав йому зводити будинок з початку до кінця, також допомагали в будівництві колеги з роботи, ОСОБА_18 на будівництві ніколи не бачив, ОСОБА_12 зводив багато років будинок, працюючи інженером, також їздив на заробітки в Польщу, обіди робітникам привозив з села від матері. Знає, що друга дружина з смт . В . Любінь віддала для господарських споруд будинку дах зі свого господарства. Спорудивши коробку будинку і накривши дах ОСОБА_12 переїхав від батьків у одне з приміщень будинку, палив дровами, електроенергію брав у сусіда.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що він допомагав ОСОБА_15 будувати будинок в АДРЕСА_1 , виконував підсобні роботи, відомо йому, що ОСОБА_12 жив один, працював на керівних посадах, приблизно в 90-х роках накривши дах будинку, ОСОБА_12 перейшов жити в одне з приміщень, повідомляв, що з дружиною більше десяти років спільно не проживають. На будівництві також допомагав його батько, та колеги з роботи, в тому числі і ОСОБА_22 який робив в будинку зварювальні роботи, першу дружину ОСОБА_18 на будівництві не бачив, годувала робітників мати ОСОБА_11 або останній всіх їх водив на обіди в заклади харчування. Ні світла, ні газу до будинку не було підведено, знає, що в кімнаті ОСОБА_12 топив дровами.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала, що є приятелькою ОСОБА_8 , дружили сім`ями, відомо їй, що батьки позивачки тримали в господарстві худобу в подальшому продавали, а виручені гроші віддавали на будівництво будинку. Додала, що спільно ОСОБА_24 проживали приблизно до 2000 року, знає, що в будинок було завезено меблі.

Свідок ОСОБА_25 в суді показав, що ОСОБА_12 був його сусідом, приблизно у 1987 останній почав будівництво будинку, знає, що працював начальником мав змогу в той час придбавати будівельні матеріали. У 1995 році напівпідвальне приміщення було збудоване, а з 1997 року ОСОБА_12 проживаючи у своїх батьків пришвидшеними темпами зводив будинок в АДРЕСА_1 . На той момент говорив, що з дружиною не проживає, бачив, що годували будівельників батьки ОСОБА_11 , він як сусід дозволив, щоб електроенергію ОСОБА_26 брав у нього. Ствердив, що будинок дуже довго зводився з огляду на те, що в 90-х роках був дефіцит будівельних матеріалів. Повідомив, що ОСОБА_12 довго жив в одній кімнаті обладнаній як кухня, топив дровами, їздив у Польщу на заробітки та продовжував вести добудови і господарські споруди, яке закінчив приблизно у 2005 році.

З Рішення № 142 від 20.03.2003 виконавчого комітету Городоцької міської ради вбачається, що у 2003 році будинок в АДРЕСА_1 був незавершений будівництвом, проте ОСОБА_5 було дозволено зареєструвати себе в цьому будинку з огляду на завершення двох кімнат площею 36.1 кв.м. (а.с.114-119), також в цьому ж році було дозволено газифікацію вказаного будинку (а.с.120)

З дозволу на підключення споруди побутового споживача до електромереж вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 жителя ОСОБА_11 було підключено до електромережі у лютому 2003 року (а.с.131)

Згідно Рішення №1100 від 21.04.2008 ОСОБА_15 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0.0900 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських споруд (а.с.122)

Наведені та досліджені письмові докази переконують суд в правдивості показів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , і вони спростовують записи в акті державної приймальної комісії, на якому акцентує сторона позивачки, про готовність будинку у 1990 році.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_27 та ОСОБА_12 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, фактично з 1996 року спільно не проживали та не вели спільного господарства, отже зведений спірний будинок в АДРЕСА_1 із загальною площею 162.5 кв.м. та допоміжні споруди не можуть бути віднесені до спільного подружнього майна, та не тягнуть за собою виникнення у позивачки права власності на вказані об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна)Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивачка не подала докази на підтвердження того, що під час перебування її у шлюбі з ОСОБА_7 ступінь готовності будинку в АДРЕСА_1 становила 100%, в суді таких не здобуто. Тому підстави вважати цей об`єкт нерухомого майна спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відсутні.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не може покладати в основу рішення покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_28 , що готовність будинку становила 100% на 1990 рік та те, що в будинок було облаштовано меблями, оскільки такі не знайшли свого підтвердження іншими належними доказами, крім того, як стверджував ОСОБА_12 у заяві про розлучення, поданій в 2006 році і таке визнала ОСОБА_27 , що спільним подружнім життям не проживають більше десяти років, тобто орієнтовно з 1996 року, а з рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області від 20.03.2003 № 142 (а.с.119) переконливо вбачається, що на 2003 рік спірний будинок не завершений будівництвом. Здача в експлуатацію будинку в 2006 році свідчить про те, що довершення будівництва спірного будинку здійснювалось з 1996 року до моменту введення в експлуатацію ОСОБА_7 в період окремого проживання та виключно особистими грошовими затратами. Таке підтвердив свідок ОСОБА_25 , який довів, що у спірному будинку ОСОБА_29 не було електроенергії, що узгоджується з актом РЕМ (а.с.131)

Щодо зауваження ОСОБА_16 що її батько ОСОБА_12 навідувався в сім`ю, про що свідчать фотографії, таке ніким не оспорюється, оскільки, як свідки так і відповідачка підтвердили, що ОСОБА_12 любив своїх внуків і провідував їх.

Представник позивачки, в поясненнях посилається на вимоги ст.13 та ст.44 КпШС України, однак рішення суду про розірвання шлюбу постановлено судом 21.08.2006, а отже відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За такого суд приходить до висновку, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту, позов не доведений, суд за межі позовних вимог не може виходити тому відмовляє в задоволенні пред`явленого позову.

Представник відповідача просив врахувати також строк позовної давності.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу, та у господарських відносинах.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки в позові відмовлено за недоведеністю, тому в контексті предмету даного спору, суд не вирішує питання щодо строку позовної давності.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в позові суд вважає, що підстави для відшкодування позивачці витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 13, 81, 141, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах своїх та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Голубець Іванна Григорівна, комунальне підприємство "Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на 1/2 житлового будинку та всіх допоміжних споруд - відмовити повністю.

Після набрання рішенням законної сили зняти арешт з житлового будинку по АДРЕСА_1 , який було накладено згідно ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 30.11.2018.

Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.07.2019.

СуддяН. І. Яворська