Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/17/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді -Козіної С.М.,

за участі:

секретаря - Маламан Я.О.,

представника позивача - Халматова В.А.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, подавши 01 березня 2018 року позовну заяву у новій редакції. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 жовтня 2013 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі - змінена назва на АТ КБ "ПРИВАТБАНК") та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення - березень 2021 року, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні цього договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому в письмовій формі. Позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти, передбачені договором, а саме: п.2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку здійснюється внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач на підставі п. 2.2.2.5.5 договору зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно до п. 2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань відповідно до п..2.1.1.12.6.1 договору клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно Тарифів банку на час порушення зобов'язанні та може змінюватись відповідно до п. 1.1.3.2.3. договору. Відповідно до п..2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі, що передбачений Тарифами банку, а саме: 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Виписка по особовому рахунку відповідача містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, у тому числі інформацію про отримання кредитних коштів відповідачем та їх погашення. так, 03 квітня 2017 року в рахунок погашення заборгованості було здійснено останнє зарахування коштів відповідачем у розмірі 400 грн.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку із чим станом на 27 грудня 2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 16 776 грн 32 коп., яка складається з наступного: 2 831 грн 81 коп. - заборгованість за кредитом; 2 831 грн 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 363 грн 30 коп - заборгованість за пенею; штрафи: 500 грн - фіксована частина, 775 грн 06 коп. - процентна складова.

Відповідно до п.1.1.7.12 договору договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.42 договору сторони визначили, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банку, передбачених договором. За наявності у клієнта в момент закриття останнього рахунку непогашеної заборгованості перед банком, в тому числі по овердрафту , а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не сплачує заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 жовтня 2013 року у розмірі 16 776 грн 32 коп., яка складається з наступного: 2 831 грн 81 коп. - заборгованість за кредитом; 2 831 грн 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5363 грн 30 коп, - заборгованість за пенею; штрафи: 500 грн - фіксована частина, 775 грн 06 коп., - процентна складова, а також стягнути судові витрати в розмірі 1 762 грн.

04 червня 2018 року представник відповідача подав до суду заперечення проти позову, у яких зазначав, що відповідач заперечує проти позову АТ "ПРИВАТБАНК", згідно наступного.

Позивачем не надано до суду доказів оформлення та укладення між сторонами та, відповідно, отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що в сукупності із заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Але договір клієнтом не підписувався, а тому порушено вимоги чинного законодавства щодо форми договору, в анкеті-заяві у графі "Кредитний ліміт" не зазначено суми кредитного ліміту, який бажаний і повинен бути виданий позичальнику, ця графа порожня, сума кредиту не визначена, відсутній номер кредитної картки та термін її дії. Позовна заява подана щодо платіжної картки "Універсальна Gold", але таку картку банк не надавав, а у позовній заяві вказував, що надана картка "Універсальна 55". У заяві не вказано з якими саме Умовами та правилами, тарифами ознайомлена особа та, на які дала згоду в анкеті-заяві, не вказано. Анкета-заява не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої картки та її номер. Позивач вказує, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в ПРИВАТБАНКУ, які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Однак це не відповідає дійсності. Банк прийняв заяву протягом 15 хвилин, ніяких Умов та правил, пам'яток, Тарифів відповідачу не надавалось, вона побачила їх лише як додатки до позовної заяви при їх отриманні. Ці документи не надавались відповідачу і в електронному вигляді. Сам позивач вказує у позовній заяві, що адреса електронної пошти позивачу не відома. Крім того, на наданих позивачем до суду Умовах і правилах надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифах немає підпису відповідача, немає підпису погодження окремих пунктів цих Умов та правил та Тарифів. Пам'ятку банк взагалі не надав. Не вказані пункти погодження і в заяві-анкеті. На умовах та Тарифах немає дати їх прийняття та затвердження. Довідка банку надана до суду про те, що між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_4 був підписаний кредитний договір № б/н від 15 жовтня 2013 року, за яким були надані кредитні картки "Універсал 55", не оформлена належним чином, а саме: не містить номера та дати, підпису уповноваженої особи та печатки, тому не має силу доказу. Відповідач не знала, на який строк укладено договір, яка відсоткова ставка за кредитом на які штрафні санкції і їх розміри, який кредитний ліміт по картці, який графік погашення кредиту і розмір його погашення згідно графіку частинами. Відповідач не погоджувала з банком ці істотні умови.

Таким чином, банківські умови надання споживчого кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву, а також те, що у подальшому такі умови не змінювались. В самих умовах зазначено, що банк може змінювати їх щомісячно. Все це суперечить вимогам ст. 207 ЦК України. Крім того, не зрозуміло як проводився розрахунок заборгованості відповідача. Відсоткова ставка постійно змінювалась.

Крім того, виходячи з матеріалів справи банк вказує строк договору - 12 місяців, термін платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього випливають (у зв'язку з розстроченням оплати помісячно), то позовна давність обчислюється стосовно кожного з таких строків. В даному випадку позивач пропустив строки позовної давності за основною заборгованістю до 01 березня 2015 року, за штрафом, пенею до 01 березня 2017 року, але банк включив в розрахунок ці періоди, що суперечить ч. 4 ст. 264 ЦК України та загальну позовну давність. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за його безпідставністю. Просив також застосувати позовну давність щодо різних видів нарахувань заборгованості.

Представником позивача 05 жовтня 2018 року було подано відповідь на заперечення, де вказано, що договір, який укладено між банком та ОСОБА_4, відповідає вимогам ст. 207, 509, 634, 639 ЦК України. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписавши заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, що розташовані на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві про приєднання. Отже, заява про приєднання до Умов та правил з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Щодо ознайомлення відповідача з Умовами кредитування, то представник позивача зазначив, що у анкеті-заяві відповідач вказувала інформацію про себе, а заяву заповнювала особисто, у цій заяві висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Отже, відповідач підписанням Анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. З виписки з карткового рахунку відповідача прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій без наявності картки неможливе. Також відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином, між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов'язання не виконані та кредитором не прийняті. Крім того, Тарифи, зазначені в пам'ятці клієнта, яка існує в єдиному примірнику та яку отримав відповідач разом із кредитною картою у спеціальному конверті. До позовної заяви банком надані актуальні Умови та Правила надання банківських послуг. Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Можливість зміни умов договору також передбачено розділом ІІ Постанови НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року, а саме: банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором. Оскільки клієнт на сьогоднішній день не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, внесені зміни вважаються прийнятими, а тому до позовної заяви додаються Умови та Правила надання банківських послуг актуальні станом на дату подачі позову.

Стосовно надання банком доказів укладення кредитного договору. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов'язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото клієнта з карткою. Відповідачем ненадано належних доказів не укладення кредитного договору.

Щодо розрахунку заборгованості, то позивач зауважив, що вказаний розрахунок не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Розрахунок заборгованості починається з дати укладання кредитного договору. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашена заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Щодо зміни відсоткової ставки позивач вказував, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 в місяць або 30,00 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку, що передбачено п. 1.1.3.2.3 та 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то це передбачено п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил. Щодо порядку нарахування та погашення заборгованості, то позивач вказував про те, що строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов'якових платежів, розмір та строки внесення яких зазначені в тарифах. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. У разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг. Стосовно строку дії договору та кредитної картки, то необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено в самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані.

Щодо строків позовної давності, то позивач вказував, що вони звернулись до суду в межах загальної позовної давності, як передбачено ст. 257 ЦК України. Вказував, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлюваною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши і погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк дії картки до останнього дня 03.2021. Позивач звернувся до суду з позовом 10 січня 2018 року, - до спливу строку позовної давності. Щодо застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, то позивач вважає, що підстав для застосування позовної давності до цих позовних вимог немає, оскільки порушення зобов'язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Також позивач зауважив, що відповідно до виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором, тому посилання відповідача на те, що він був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

У відповіді на заперечення просили суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував позовні вимоги та пояснення, надані у відповіді на заперечення, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримував подані заперечення та просив у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_4 відмовити. Крім того, надав письмові пояснення, у яких зазначав наступне. Відсутні істотні умови договору: 1) Умови про предмет та ціну договору; 2) Умови прямо визначені в якості істотних умов нормами чинного законодавства, або хоч і не визначені прямо, однак є необхідними для договору даного виду; 3) Умови, на які посилається одна із сторін, про які вказувалось в запереченнях відповідача. Це також підтверджується на ряду з іншими доказами, вказаними в запереченнях ще й суперечливими пунктами Умов і правил надання банківських послуг без номера і дати, наданих позивачем у справу. Відсутня суттєва істотна умова договору - строк дії договору. Пунктом 1.1.7.11 Умов передбачено "Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання", а п. 1.1.7.42 Умов вказує "Цей договір діє без обмеження строку", а позивач ще й вказує, що договір діє протягом терміну дії картки. Тобто, пункти Умов суперечать один одному. Як наслідок, різні механізми і строки виконання зобов'язань.

Представник відповідача в своїх поясненнях стверджує, що позивач невірно зробив розрахунок боргу, чим порушив вимоги ч. 3 п. 3 ст.175 ЦПК України, а інший розрахунок щомісячний по кожному платежу, банк зробити відмовився, про що вказав у своїй відповіді на заперечення. Неправильність розрахунку підтверджується наданим позивачем Витягом з тарифів по кредитним картам, зокрема Універсальна/55, якими керувався позивач в своїх розрахунках. Він нараховував комісію за обслуговування кредиту щомісяця, на яку нараховувались проценти, пені, штрафи, що підтверджується наданою позивачем до Відповіді оборотною відомістю. Такі дії мають наслідком штучне збільшення тіла кредиту на суму комісії в розрахунках та нарахування збільшених відсотків пені і штрафів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до умов договору, Договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк (а.с. 8), Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку (а.с. 9-24). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та позивачем Договір, що підтверджується підписом у анкети-заяві. Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

15 жовтня 2013 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н. Однак, анкета-заява не містить відмітки позичальника про бажаний розмір кредитного ліміту.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

З наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором б/н від 15 жовтня 2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_4 встановлено, що станом на 27 грудня 2017 року загальний розмір заборгованості становить 16 776 грн 32 коп., яка складається з наступного: 2 831 грн 81 коп. - заборгованість за кредитом; 7 306 грн 15 коп. - нараховані відсотки; 5 363 грн 30 коп. - нарахована пеня; штрафи: 500 грн (фіксована частина), 775 грн 06 коп. (процентна складова) (а.с.5-7).

Відповідно до довідки, наданої банком, встановлено, що ОСОБА_4 на підставі укладеного кредитного договору № б/н від 15 жовтня 2013 року, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1, універсальна 55 - термін дії 09/16, НОМЕР_2, універсальна 55 - термін дії 03/21 (а.с. 52).

Однак, матеріали справи не містять даних, за яким картковим рахунком було проведено розрахунок заборгованості відповідача.

З виписки з карткового рахунку, - основна карта НОМЕР_3 за період з 15 жовтня 2013 року по 27 грудня 2017 року встановлено, що боржник ОСОБА_4 користувалась коштами кредитної картки, останній раз - 21 лютого 2017 року (а.с. 53-54).

Матеріали справи доводять, що відповідач не заперечувала факту отримання у 2013 році у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" кредитної картки.

Разом із цим, відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) складає 50 років.

Суд критично оцінює пояснення представника позивача у відповіді на заперечення щодо того, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16 березня 2010 року, був ознайомлений саме із цими Умовами та Правилами, та був повідомлений про збільшення позовної давності за кредитним договором до 50 років, оскільки в своїх же запереченнях представник позивача зазначає, що до позовної заяви додані умови та правила актуальні станом на час звернення до суду, а не на час підписання анкети-заяви (а.с. 134).

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та Правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови та Правила не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що Умови та Правила містили збільшений строк позовної давності в момент підписання вказаної заяви позичальником, або в подальшому такі Умови та Правила, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил позичальника, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим доводи відповідача про не ознайомлення її з Умовами та Правилами надання банківських послуг є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови в позові.

У даному випадку Умови та Правила, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Такі ж правові висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа № 347/1910/15-ц).

Що стосується застосування позовної давності, заявленого представником відповідача ОСОБА_3, то суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено судом із виписки з карткових рахунків ОСОБА_4 здійснила останню операцію по картковому рахунку НОМЕР_3 (поповнення картки готівкою) 21 лютого 2017 року.

Отже, строк загальної позовної давності, - три роки, для звернення до суду АТ КБ "ПРИВАТБАНК" із позовом про стягнення заборгованості не сплив. Позивач звернувся із позовом у січня 2018 року, - в межах загальної позовної давності.

Що стосується твердження представника відповідача ОСОБА_3 про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_4 неправильний та не зрозумілий, то суд не може прийняти такі твердження представника відповідача, у зв'язку із тим, що ним не надано до суду контррозрахунку заборгованості відповідача та не заявлялось клопотання про проведення судової фінансово-кредитної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК країни відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 жовтня 2013 року ОСОБА_4 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку з оформлення картки з бажаним кредитним лімітом. Однак, в Анкеті-заяві не відмічено розмір бажаного кредитного ліміту, вид кредитної картки, не зроблено відмітку про те, що позичальник отримала пам'ятку клієнта, яка містить в тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування та ознайомився з її змістом під підпис. Вказане також встановлено з оригіналу Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка була надана позивачем для огляду у судовому засіданні, після витребування судом за клопотанням представника відповідача оригіналу кредитної справи (а.с. 93-94), яка згідно з поясненнями представника позивача складається лише з оргигіналу Анкети-заяви.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_4, остання висловила свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

В той же час, позивачем АТ "ПРИВАТБАНК" не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Анкетою-заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови та правила та Тарифи не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна" складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучені позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач ОСОБА_4 була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Крім того, долучені до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження. Долучений до відповіді на заперечення фотознімок відповідача ОСОБА_4 з карткою в руці на думку суду не може бути належним та допустимим доказом оформлення договору між нею та банком про надання банківських послуг, оскільки на знімку не видно номера картки, дати фотознімку, автора фотознімку.

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

За змістом ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи викладене вище, судом встановлено, що позивачем не доведено та не подано до суду належних та допустимих доказів про те, що під час підписання заяви позичальника відповідач ОСОБА_4 була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна". Отже, у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості слід відмовити. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст. 207, 253, 256, 259, 261, 267, 526, 629, 1054 ЦК України, та ст. ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 223, 265, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,- відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15 лютого 2019 року.

Суддя