ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1791/19 Справа № 175/1338/18 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

18 квітня 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (найменування якого згодом змінено на АТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що відповідач ОСОБА_1 18 травня 2010 року отримав кредит у розмірі 3.100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку чим станом на 01 квітня 2018 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 80.106 грн.64 коп.

Посилаючись на вказані обставини, просили стягнути з з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 травня 2010 року в розмірі 80.106 грн.64 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 1.762 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 травня 2010 року у розмірі 80.106 грн.64 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2.281 грн.40 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 69.034 грн.45 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4.500 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 3.790 грн.79 коп., а також судового збору у розмірі 1.762 грн., а всього стягнуто 81.868 грн.64 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, застосувати строк позовної давності, який пропустив позивач.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позов поданий особою, що не мала повноваження; при подачі позову до суду позивач не надав оригінал платіжного доручення про сплату судового збору; надані позивачем докази не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, докази у справі є неналежними та недопустимими; судом не застосовано строк позовної давності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує умови укладеного між сторонами кредитного договору, у зв'язку з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання кредиту в розмірі 80.106 грн. 64 коп.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з матеріалів справи, а саме: з анкети-заяви заповненої ОСОБА_1 18 травня 2010 року (а.с.13) вбачається, що поля для заповнення даних, стосовно оформлення кредиту та зазначення його ліміту, є пустими. У вказаній анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу кредитної картки «Універсальна» або будь-якої іншої картки відповідачу.

За таких обставин, доказів укладення відповідачем та позивачем кредитного договору б/н від 18 травня 2010 року з встановленим кредитним лімітом 3.100 грн. позивачем, всупереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано.

Доказів того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором та, що саме вищезазначені умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту не надано.

Тобто позовні вимоги про стягнення заборгованості, заявлені банком, є недоведеними, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він отримував кредитні кошти від банку, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 не зазначає на виконання умов якого кредитного договору він їх отримав.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 2.643 грн.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2.643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.