Справа № 715/1219/19
Провадження № 2/715/534/19
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2019 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого судді Цуренка В.А.
секретар судового засідання Оршевська С.М.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, вказавши в позові, що з 29.10.2006 року по 12.06.2015 року, вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (надалі - відповідачем). Від шлюбу у сторін є неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 червня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 червня 2015 року (справа № 715/1338/15-ц). Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Дитина проживає з позивачем по справі та знаходиться на її утриманні, а відповідач участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач має намір та можливість вивезти дитину, а саме: сина - ОСОБА_3 , на оздоровлення та відпочинок за кордон, зокрема до США, де проживає її - позивача рідна сестра ОСОБА_4 , в період з липня 2019 року до січня 2020 року, з метою підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, навчання у освітніх закладах вищевказаної країни, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Звернутися до відповідача з питанням надання згоди про виїзд сина за кордон позивач не маю можливості, оскільки раніше зверталася з пропозицією до відповідача з цього приводу, але отримала необґрунтовану відмову, за останні два роки і на теперішній час зв`язок з відповідачем відсутній. Можливо він навіть виїхав з країни. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Тому просить суд, надати позивачу дозвіл на виїзд сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_1 до США на оздоровлення та відпочинок без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк 6 місяців (з 01 липня 2019 року по 01 січня 2020 року).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву в якій вказує, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд позов задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути в її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Так, згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 07 вересня 2009 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 і його батьками зазначені сторони по справі.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
На підставі ст. 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
За приписами ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За умовами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57, виїзд з України громадян, які не досягай 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду.
Частина 1, 2 ст. З Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, шо займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Станом на сьогоднішній день, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей.
Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивач постійно і намагається здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини.
Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений, позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон.
Суд, враховуючи те що виїзд дитини за кордон, сприятиме в першу чергу оздоровленню, а також розширенню світогляду дитини та відпочинку та добре позначиться на фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, вважає можливим надати дозвіл на даний виїзд за межі України в Сполучені Штати Америки протягом 4 (чотирьох) місяців з моменту набрання даним рішенням суду законної сили, оскільки це сприятиме захисту законних інтересів дитини.
На підставі викладеного, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 4-13,19,76-81,89,259,263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Надати дозвіл громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительці с. Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області без згоди та супроводу батька - громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Михайлівка Глибоцького району Чернівецької області, здійснити тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, а саме в Сполучені Штати Америки, протягом 4 (чотирьох) місяців з моменту набрання даним рішенням суду законної сили.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Повний текст судового рішення виготовлено 09 липня 2019 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.
СУДДЯ: