Провадження № 2/638/1055/19
30.08.2019року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Подус Г.С.
секретаря Коваленко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини;
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем, припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами та стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 2000 грн.
Позов мотивовано тим, що позивач та відповідачка перебували у шлюбі, який 05.11.2008р було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова. Від шлюбу у них народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення залишився проживати з відповідачкою, однак вже тривалий час проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка жодним чином не виконує свої батьківські обов`язки, проживає окремо, утриманням, забезпеченням, вихованням сина не займається. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2012р з позивача на користь відповідачки було призначено аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в сумі 1000 грн. Виконавче провадження за вказаним стягненням було відкрито лише у вересні 2018 р. Кошти на утримання сина у той час, коли він знаходився у відповідачки позивач надавав добровільно, не знаючи про вказане рішення суду. Позивач вважає, що в зв`язку зі зміною місця проживання ОСОБА_3 та нецільовим використанням аліментів відповідачка втратила право на одержання аліментів для його утримання. Відповідач по справі відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу позивачеві на утримання спільного сина. Тому позивач, враховуючи мінливий дохід відповідачки та відсутність у останньої інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків просить стягнути аліменти на спільну дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.
Позивачем надано заяву, у якій він клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причин відсутності не повідомила, про судові засідання неодноразово повідомлялася належним чином.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала у матеріали справи висновок № 276 від 04.04.2019р про визначення місця проживання ОСОБА_3 та пояснення з проханням розглядати справу за відсутності представника третьої особи
З урахуванням викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановлені факти та відповідні їм правовідносини, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 05.11.2008р було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, копія якого залучена до матеріалів справи Сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 ХОУЮ.
Місце проживання дитини ОСОБА_3 зареєстроване з відповідачкою у за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, фактично дитина проживає з позивачем у Дзержинському районі м . Харкова за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності позивачеві та його родині - по ј частині, що підтверджується Свідоцтвом про право власності № 1-07-58/50 від 22.03.2007 року та технічною документацією.
За даними акта обстеження умов № 38 від 28.02.2019, затвердженого начальником служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту СДД ХМР - умови добрі, у дитини облаштована окреме спальне місце, місце для зберігання особистих речей, місце для навчання.
Дитина навчається у ХЗШ І-ІІІ ступенів № 106 (на даний час перейменована в КЗ «Харківський навчально-виховний комплекс № 106 ХМР ХО імені В.О. Кисіля), що підтверджується довідкою № 01-22/524 від 12.10.2018 р.
За весь час навчання сина відповідачка не відвідувала школу, не цікавилась шкільним життям сина, не спілкувалась з вчителями, що підтверджується характеристикою КЗ «ХНВК № 106 ХМР ХО імені В.О. Кисіля» № 01-22/524 від 12.10.2018р.
Позивач працює на посаді директора в ТОВ «Спецтрансзапчастина», за місцем роботи характеризується з позитивної сторони що підтверджується довідкою с місця роботі № 0110/1 від 01.10.2018р.
Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР № 276 від 04.04.2019р про визначення місця проживання щодо вирішення спору про визначення місця малолітньої дитини ОСОБА_3 за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини? батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.
За змістом статей 160-161СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, враховуючи думку дитини, якій виповнилось 13 років і вона набула право на висловлення особистої думки щодо місця проживання, дійшов висновку про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2012р. по справі 2011/536/2012 стягнуті аліменти з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 16.01.2012 р.
Позивачем надано докази, а відповідачем не спростовано, що дитина сторін з літа 2012 року та до літа 2014 року постійно проживала з позивачем, за цей час закінчив 1 та 2 класи ХЗШ І-ІІІ ступенів № 106, що підтверджується довідкою № 136 від 03.10.2018р. Також це підтверджується нотаріально посвідченими заявами № 1291 від 26.06.2012р., № 1247 від 11.06.2013р. , № 1537 від 10.06.2016р., № 644 від 26.06.2018р.
За змістом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина.
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Системний аналіз зазначених норм Сімейного кодексу України дає підстави для висновку, що у разі зміни місця проживання дитини, коли дитина стає проживати із одним із батьків, з якого стягувалися аліменти на користь другого з батьків, то в даному випадку боржник у виконавчому провадженні про стягнення аліментів має право на звільнення від обов`язку сплати аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Матеріалами справи підтверджується, а також підтверджено заявою самої дитини при розгляді питання у Департаменті служб у справах дітей ХМР, що дитина у періоди з 01 вересня 2012 року до 31 серпня 2014 року, з 01 червня до 31 серпня 2016 року, з 01 червня до 31 серпня 2017 року, з 01 червня до 31 серпня 2018 року, з 01 листопада 2017 року до 22 листопада 2018 року проживала не з відповідачкою, а з позивачем. Відповідачка участі в утриманні та забезпеченні дитини не приймала. Відповідно, порушене цільове призначення отримання відповідачкою аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічна позиція викладена у Постанові Пленуму ВСУ в п. п. 15, 17 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.
З положення ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.
Як передбачено ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Стаття 184 СК України встановлює: « Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.»
Відповідачем не надано до суду відомостей про своє працевлаштування, наявність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків тощо.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо)
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за подачу позовної заяви 1409,60 грн, що підтверджується оригіналом квитанції в матеріалах справи. А тому, судовий збір в розмірі 1409,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.51,129 Конституції України, ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 274, 275, 430 ЦПК України, ст. 80, 84, 141, 150, 179, 180-182, 183, 191 СК України, ст..3, 6, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про судовий збір», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його батька, ОСОБА_1 .
Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за періоди: з 01 вересня 2012 року до 31 серпня 2014 року, з 01 червня до 31 серпня 2016 року, з 01 червня до 31 серпня 2017 року, з 01 червня до 31 серпня 2018 року, з 01 листопада 2017 року до 22 листопада 2018 року, усього в сумі 45 733,33 грн та припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на утримання сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2012р по справі 2011/536/2012.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 .( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000,00 грн щомісячно з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя