Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4802/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 26 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 279/4802/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2019 року, ухвалене суддею Невмержицькою О.А. у м. Коростені (повний текст складено 15.05.2019),

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 09 вересня 2010 року, просив стягнути з останньої заборгованість станом на 02 жовтня 2018 року в сумі 12 226,51 грн, з яких: 2 230,42 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 511,67 грн - заборгованість за пенею, 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 558,41 грн - штрафу (процентна складова).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та не повне дослідження всіх обставин справи.

Вказує, що банк надав в суді першої інстанції розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач отримала грошові кошти та неналежним чином виконувала зобов`язання по сплаті заборгованості, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Використання відповідачем кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості, що свідчить про погодження між сторонами договору щодо умов та форми останнього. Долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості складається з двох частин: з більш стислої станом на 31 грудня 2015 року та розгорнутої, яка формується після оновлення форми розрахунку. В останній частині відображена заборгованість відповідача станом на 02 жовтня 2018 року та у графі «витрати клієнтом кредитних коштів» є заборгованістю за тілом кредиту. Кошти на погашення заборгованості вносились відповідачем та зараховувались банком на погашення тіла кредиту, а відсотки та пеня не погашались.

Однак, суд першої інстанції не дослідив належним чином розрахунок про заборгованість та помилково визнав заборгованість недоведеною.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із наданого позивачем розрахунку заборгованості, вказавши, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач не довів наявність підстав та правильність нарахування спірної заборгованості, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Заявивши вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, та не вказавши розмір заборгованості з тіла кредиту, неповернення якого призвело до нарахування процентів, позивач не довів належними та допустимими доказами суму заборгованості. Крім того, у розрахунку зазначається про нарахування процентів за користування кредитом у сумі 2 230,42 грн, але не відображено тіло кредиту, на яке ці проценти нараховані. Пеня є похідним стягненням при наявності заборгованості з інших платежів, тому якщо не доведено розмір та правомірність нарахування такого платежу, то сума нарахованої пені також є необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 9).

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності заборгованості, представником позивача до позовної заяви було надано розрахунок заборгованості у двох частинах, який складено за два періоди: з 10 вересня 2010 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 02 жовтня 2018 року (а.с. 5-8).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 02 жовтня 2018 року заборгованість відповідача перед Банком становить 12 226,51 грн., з яких: 2 230,42 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 511,67 грн - заборгованість за пенею, 500,00 грн - штрафу (фіксована частина), 558,41 грн - штрафу (процентна складова).

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами, пеню та штраф. Позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом заявлено не було, і як правильно зазначив суд першої інстанції, у наданому позивачем розрахунку заборгованості не зазначено розмір заборгованості по кредиту ( тілу кредиту), на який нараховувались відсотки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 10 вересня 2010 року по 31 грудня 2015 року, поточна заборгованість за кредитом становила 1696,28 грн.

Разом з тим, в розрахунку заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 02 жовтня 2018 року не міститься графи, де було б зазначено суму заборгованості по кредиту (тілу кредиту).

Також з розрахунку заборгованості з 01 січня 2016 року по 02 жовтня 2018 року вбачається, що у графу «складова заборгованості за наданим кредитом» включені: заборгованість за кредитом (тіло кредиту), нараховані відсотки за наростаючим підсумком, штрафи і пеня.

Відповідно до вказаного розрахунку відсотки за період з 10 вересня 2010 року по 31 грудня 2015 року за ставкою 3,0%, а у період з 01 січня 2016 року по 02 жовтня 2018 року - за ставкою 3,5% в місяць нараховані на загальну суму заборгованості, яка включає тіло кредиту, нараховані відсотки за наростаючим підсумком, штрафи і пеню. Таке нарахування суперечить як вимогам закону ( нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами - ст. 536 ЦК України, одержання процентів від суми позики - ст. 1048 ЦК України), так і п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, та пункт яких передбачає сплату відсотків за користування кредитом, а не нарахування відсотків на відсотки та пеню.

За викладених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , оскільки надані розрахунки заборгованості суперечать заявленим позовним вимогам, та відсутнє обґрунтування, підтверджене належними та допустимими доказами, щодо наявності розміру тіла кредиту.

Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що вирішення позовних вимог про стягнення пені чи штрафу залежить від наявності підстав для задоволення вимог по основній сумі заборгованості (по кредиту та процентах), то у зв`язку з відсутністю позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсутності у розрахунку заборгованості суми простроченого кредиту, відсутності правових підстав для нарахування відсотків за визначеною у розрахунку ставкою, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені та штрафу за таких обставин також відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, у тому числі - накопичувальним порядком, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку ( а.с. 7-8) за період з 01 січня 2016 року по 02 жовтня 2018 року була змінена формула нарахування відсотків (відсотки нараховуються як на тіло кредиту, так і на нараховані відсотки та санкції в попередньому періоді), що значно змінює суму нарахованих відсотків. При цьому зазначені нарахування представник позивача обґрунтовує пунктами Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що додані до позовної заяви, які не містять підпису відповідача.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява була підписана відповідачем ОСОБА_1 08 вересня 2009 року, однак жодних даних про те, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг були складовою частиною укладеного кредитного договору - матеріали справи не містять, і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки жодних даних, які б давали змогу ідентифікувати зазначену редакцію Умов відповідно до дати, станом на яку вони діяли, у наданому представником позивача Витягу не міститься .

В позовній заяві та наданому до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку зазначено, що зазначені умови та правила розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms.

Таким чином колегією суддів з редакцій Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms встановлено, що «Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку» в редакції, що була надана представником позивача до даної позовної заяви на підтвердження позовних вимог, не були підписані відповідачем, а відтак, відсутні підстави застосування положень Умов та Правил при нарахуванні процентів та неустойки.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст складено 09.09.2019