ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/549/18 Номер провадження 22-ц/814/490/19Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко С.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді-Хіль Л.М.,

суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2018 року ухваленого під головуванням судді Дем`янченко С.М. об 11 год. 06 хв. (повний текст рішення складено 06.11.2018 року) по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи- ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатись, до досягнення нею 23 років, починаючи з дня подачі позову і до 30.06.2020 року.

В обгрунтування позову вказувала, що вона перебувала шлюбі з відповідачем, який розірвано 02.01.2018 року.

Зазначала, що від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається в Львівській національній академії мистецтв та неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. які проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні.

Вказувала, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 січня 2018 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

26.01.2018 року ОСОБА_5 стала повнолітньою, є студенткою денної форми навчання Львівського національної академії мистецтв та потребує значних витрат на навчання та проживання в гуртожитку.

Зазначала, що відповідач фізично здоровий, добровільно допомоги в достатній мірі не надає.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що продовжує навчання в розмірі ј (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), на період навчання починаючи з дня набрання рішення чинності і до закінчення навчання 30.06.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704, 80 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4455 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено, що повнолітня ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги.

Вказує, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.01.2018 року з нього стягнуто 1/3 частину доходів на двох неповнолітніх дітей, стягнення ще 1/4 частини призведе до того, що загальний обсяг стягнень за виконавчими листами буде перевищувати 50 відсотків його заробітної плати, що суперечитиме чинному законодавству.

Крім того, зазначає, що позивачем не доведено факт необхідності в матеріальному збільшенні коштів та не надано доказів спільного проживання з повнолітньою дитиною.

Також витрати сплачені позивачкою на правову допомогу в розмірі 4455 грн. є необгрунтованими та безпідставними.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що сторони перебували у шлюбі з відповідачем, який розірвано 02.01.2018 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається в Львівській національній академії мистецтв та неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.01.2018 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Місцевим судом також встановлено, що ОСОБА_5 26.01.2018 року стала повнолітньою, є студенткою другого курсу Львівської національній академії мистецтв, строк закінчення навчання 30.06.2020 року (а.с.9). та потребує значних витрат на навчання та проживання в гуртожитку.

Як було встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції позивачка працює приватним підприємцем, вид діяльності роздрібна торгівля, отримує незначний дохід, на обліку в Зіньківській районній філії Полтавського ОЦЗ не перебуває (а.с.60-61.)

Задовольняючи позов частково, та стягуючи аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, місцевий суд вважав, що такий розмір є достатнім для нормального фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дитини, оскільки ОСОБА_5 навчається на денній формі та потребує матеріальної допомоги.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст. 182, 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, з умовами, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ч.1 ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, а також роз'яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п. 17 вищевказаної постанови.

В частині 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Однак, визначаючи розмір стягнутих аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, щодо утримання відповідачем іншої неповнолітньої дитини, на яку стягуються аліменти за рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.01.2018 року.

Виходячи з наведених обставин справи, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів слід змінити шляхом зменшення стягнутих аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів доходів відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, що повнолітня донька не потребує матеріальної допомоги не заслуговують на увагу, оскільки тимчасове навчання за межами своєї сім`ї в іншому місці, навчання на денній формі свідчить про потребу в матеріальній допомозі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в даний час стягуються аліменти з відповідача на неповнолітню доньку в розмір 1/3 частини від всіх його доходів не беруться до уваги, оскільки старша донька досягла повноліття, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 183 СК якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття., а тому відповідач сплачує аліменти на меншу доньку у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Віповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із справи вбачається, що позивач просила стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5400 грн.

На підтвердження понесених вказаних витрат позивачем надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.15) ордер серія ПТ №030572від 16.04.2018 року на надання правової допомоги ОСОБА_3 (а.с14); угоду на представництво інтересів в цивільній справі ОСОБА_3 від 16.04.2018кт прийому - передачі наданих послуг на суму 5400 грн.(а.с.16), квитанція про сплату судових витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 5400 грн.( а.с.62).

Оцінюючи розрахунки наданих послуг, апеляційний суд вважає, що адвокатом була витрачена значна кількість часу на надання консультацій, підготовку процесуальних документів, проте, необхідність чи неминучість надання послуг саме у такому об'ємі не обґрунтована.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінюючи обставини справи, з урахуванням часткового задоволення позову та керуючись положеннями ст. 89 ЦПК України, колегія суддів діючи за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що заявлений розмір вартості послуг за професійну допомогу є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, а тому слід визначити розмір витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Враховуючи, що заявлений розмір вартості послуг за професійну допомогу є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, а також те, що позов задоволено частково, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, витрати ОСОБА_2 зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів, вважає, що справедливим розміром аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, становить 1/6 частину його заробітку (доходу).

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було ухвалено помилкове рішення в частині визначення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його зміні у відповідній частині.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2018 року в частині визначення розміру аліментів - змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Змінити порядок розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

Судові витрати ОСОБА_2 зі сплати судового збору у розмірі 176,20 грн. відшкодувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді П.С. Абрамов

Г.Л. Карпуши н