ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1359/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/844/19 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

09 вересня 2019 р. м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 28 вересня 2016 року у цивільній справі № 607/1359/15-ц,-

встановив:

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 липня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 28 вересня 2016 року, яеп подана 21.10.2016 року - залишена без руху.

ОСОБА_1 надано строк у 10 днів для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для такого поновлення.

09 серпня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 28 вересня 2016 року, зазначивши, що оскаржувала ухвала постановлена без її участі, а повний текст ухвали апелянткою отримано лише 28 жовтня 2016 року.

Із матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 28 вересня 2016 року приймав участь представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який у відповідності до ст. 26 ЦПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, мав статус особи що бере участь у справі (а.с. 214 -216 т. 2).

Текст вступної та резолютивної частини ухвали учасникам судового розгляду, в тому чилі і представнику апелянтки, проголошено 28 вересня 2016 року та роз`яснено право апеляційного оскарження ухвали протягом 5 днів з дня її проголошення.

Редакція ст. 222 ЦПК України, яка діяла до 15.12.2017 року не передбачала обов`язку суду надсилання повного тексту ухвали сторонам, якщо у судовому засіданні приймав участь її представник, сам же ж термін оскарження передбачений ст. 294 ЦПК України, обраховувався з дня проголошення ухвали.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що 17.10.2016 року, представник ОСОБА_3 подав суду заяву про скасування заходів забезпечення скарги, проте не звертався до суду про видачу повного тексту ухвали (а.с. 224 т.2).

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України, в редакції що діяла до 15.12.2017 року, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

В п.35 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні від 26 квітня 2007 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27).

Практикою Європейського суду з прав людини яка є преюдиційною для суду було встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (справа Каракуця проти України).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 належним чином не цікавилась рухом справи і протягом тривалого часу не отримувала копії процесуальних документів, які надсилались поштовим зв`язком за вказаною нею адресою.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд), як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (певності), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII) та принцип res judicata, тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

У п. 41 Рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata".

ОСОБА_1 , представник якої був присутній при проголошенні оскаржуваної ухвали, не наведено переконливих обставин та не надано на їх підтвердження відповідних доказів, існування яких перешкоджали б їй своєчасно подати апеляційну скаргу.

На підставі п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи вищенаведене, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає в зв`язку з недоведеністю поважності причин пропуску строку для подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 28 вересня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуюча:

Судді: