_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______
Єдиний унікальний номер справи 656/175/18 Головуючий у першій інстанції Подіновська Г.В.
Номер провадження 22ц/819/166/19 Доповідач Базіль Л.В..
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (суддя - доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Склярської І.В.,

секретар Давиденко І.О.,

за участі:

представника позивача, адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року у складі судді Подіновської Г.В. у цивільній справі № 656/175/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики в сумі 110464,70 грн та відшкодувати сплачений нею судовий збір в сумі 1104,66 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 15.11.2002 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала кошти у розмірі 22890 грн, що еквівалентно 4200,00 доларів США, строком на три роки, що підтверджується письмовою розпискою про отримання цих коштів.

Оскільки в обумовлений строк відповідачка грошові кошти не повернула, то за їх спільною домовленістю був обумовлений інший порядок погашення існуючої заборгованості, а саме відповідачка погодилась передати в оренду належний їй земельний пай з вичетом даного борга строком на десять років (з 2006 року по 2015 рік), про що 28.12.2005 року склала письмову розписку.

Позивач зазначала, що договір оренди земельної ділянки між ними не укладався, грошові кошти не повернуті, її вимоги про повернення боргу відповідачка залишила без задоволення.

Посилаючись на викладені обставини позивач просила стягнути з відповідачки на її користь борг в сумі 110464,70 грн та відшкодувати понесені нею судові витрати в сумі 1104,66 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущений строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що суд ухвалюючи рішення порушив норми матеріального та процесуального права, залишив поза увагою, що укладений між сторонами договір позики від 15.11.2002 року зі змінами його умов відповідно до письмової розписки від 28.12.2005 року не містить умов щодо строку його виконання, а тому кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. У зв'язку з чим нею було направлено відповідачці лист -вимогу про повернення боргу, який відповідачка залишила без задоволення, а отже строк позовної давності позивачем не пропущений.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору позики від 15.11.2002 року, в порушення умов договору відповідач кошти у строки визначені договором, а саме до 15.11.2005 року не повернула, до суду з позовом про стягнення боргу звернулася лише 28 березня 2018 року, пропустив загальний трирічний строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 15.11.2002 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_5 в борг 22890 грн, що еквівалентно 4200 доларів США, строком на три роки. Однак своїх зобов'язань за договором позики не виконала, борг не повернула.

З позовом до суду про стягнення боргу ОСОБА_5 звернулася 28 березня 2018 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій просила відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності.

За положеннями ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно у відповідності до ст.ст.1046, 1047 ЦК України встановив факт боргового зобов'язання, які відповідач в строки обумовлені договором - 15.11.2005 року не виконала, а позивач звернувшись 28.03.2018 року до суду з позовом про стягнення боргу пропустила трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За положеннями п.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що посилання позивача на письмову розписку від 28.12.2005 року, є безпідставним, оскільки відповідно до обставин встановлених рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 травня 2016 року у цивільній справі №650/247/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та визнання права власності, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 червня 2016 року залишено без змін, встановлено, що розписка від 28.12.2005 року за своїм змістом не відповідає договору позики, оскільки не містить всіх істотних умов такого договору, ознаки якого встановлені вимогами ст.ст.1046,1047 ЦК України, що виключає покладання обов'язку на відповідачку повернути позивачці витребувану нею суму коштів.

При вирішенні справи суд першої інстанцій правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13.11.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська

Повне судове рішення складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий Л.В. Базіль