У Х В А Л А

18 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 523/8249/14-ц

Провадження № 14-70 цс 19

ВеликаПалата Верховного Суду у складі :

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С. , Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі також - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича-комерційна фірма «Прометей-Південь» (далі також - позичальник), ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі разом - поручителі) про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою позивача на рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на це ж рішення в частині задоволення позовних вимог і

в с т а н о в и л а :

24 грудня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 липня 2007 року (далі - кредитний договір) у розмірі 400 073,18 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 5 грудня 2012 року становило 3 197 784,93 грн і пеню у розмірі 118 033,05 грн.

Мотивував позов такими обставинами:

20 липня 2007 року позичальник уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство) «УкрСиббанк» кредитний договір, згідно з яким позивач надав позичальникові кредит у сумі 320 000,00 доларів США зі сплатою 12,8 % річних на строк до 20 липня 2018 року, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у повному обсязі;

того ж дня з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позивач уклав з ОСОБА_3 договір поруки № 230590, а з ОСОБА_4 - договір поруки № 128515;

з листопада 2009 року позичальник зобов'язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 400 073,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 5 грудня 2012 року становило 3 197 784,93 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 266 666,29 доларів США, що еквівалентно 648 032,48 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 133 406,89 доларів США, що еквівалентно 173 976,12 грн; пеня - 118 033,05 грн, з них: 50 310,83 грн - за несвоєчасне повернення кредиту, а 67 722,22 грн - за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

5 серпня 2014 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення (далі - заочне рішення), яким задовольнив позовні вимоги: стягнув солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 3 197 784,93 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 131 463,66 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 1 066 321,27 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 50 310,83 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками- 67 722,22 грн.

Суд встановив, що позичальник не виконав належним чином обов'язки за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, та не надав суду доказів на спростування зазначених у позові обставин. Вважав, що позичальник іпоручителі мають нести солідарну відповідальність, передбачену Цивільним кодексом України.

22 червня 2017 року Апеляційний суд Одеської області ухвалив рішення, яким скасував заочне рішення в частині позовних вимог до позичальника та закрив провадження у цій частині.В іншій частині заочне рішення змінив,виклавши його резолютивну частину у новій редакції: стягнув солідарно з поручителів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 197 784,93 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 131 463,66 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 1 066 321,27 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 50 310,83 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками- 67 722,22 грн.

Мотивував рішення так:

позовні вимоги юридичної особи-позивача до юридичної особи-позичальника мають розглядатися за правилами господарського судочинства та не можуть розглядатися спільно з вимогами до фізичних осіб-поручителів, які виникли з окремих договорів кредиту та поруки і можуть бути самостійними й окремими предметами позову;

поручителі не звільняються від обов'язку відповідати як солідарні боржники за зобов'язаннями кредитора;

суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, перевірив усі докази, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, навів у рішенні фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду справи, та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів.

12 липня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій вказує на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року в частині задоволення позову до поручителів та ухвалити нове рішення про відмову в позові у цій частині.

Мотивує касаційну скаргу так:

апеляційний суд не надав оцінку доказам і доводам ОСОБА_4, наведеним в апеляційній скарзі;

позивач мав право пред'явити вимогу до ОСОБА_4 як поручителя та солідарного боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором до 15 січня 2011 року, однак звернувся з позовом лише 28 грудня 2012 року;

вважає застосовними у цій справі висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-170цс13 та від 20 квітня 2016 у справі № 6-2662цс15.

10 серпня 2017 року позивач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права. Просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року та залишити в силі заочне рішення.

Мотивує касаційну скаргу так:

10 березня 2015 року Апеляційний суд Одеської області за результатами розгляду апеляційної скарги позичальника на заочне рішення постановив ухвалу, якою залишив його без змін. У вказаній апеляційній скарзі позичальник просив закрити щодо нього провадження та залишити без задоволення вимоги до поручителів. Натомість, апеляційний суд доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відхилив;

через 2 роки та 5 місяців після ухвалення заочного рішення його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, якій суд апеляційної інстанції поновив строк на апеляційне оскарження й ухвалив 22 червня 2017 року рішення за її апеляційною скаргою, не скасувавши свою ухвалу від 10 березня 2015 року, постановлену за результатами розгляду апеляційної скарги позичальника;

апеляційний суд порушив приписи статей 14 та 318 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та принцип остаточності судового рішення, гарантований Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод і з урахуванням якого Європейський суд з прав людини 24 липня 2003 року ухвалив рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia, заява № 52854/99);

суд першої інстанції також вирішував клопотання позичальника про закриття провадження у справі, але ухвалою від 3 липня 2014 року відмовив у його задоволенні;

згідно з наявними у матеріалах справах повідомленнями про вручення поштових відправлень та інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження, оскільки вона знала про існування заочного рішення як керівник позичальника, але не оскаржила це рішення у межах встановленого законом строку.

4 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4

5 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрив провадження за касаційною скаргою позивача.

6 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу позивача. Мотивує тим, що питання поновлення їй строку на апеляційне оскарження було вирішене в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 13 березня 2017 року, яку позивач міг оскаржити, але не оскаржив у встановленому законом порядку. Стверджує, що не знала про ухвалене заочне рішення, оскільки його копію та судові повістки у справі не отримувала. Вважає, що відсутність вказівки у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року статті 318 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, як і те, що цей суд не скасував свою ухвалу від 10 березня 2015 року, не змінюють суті справи та не впливають на ухвалене рішення.

У листопаді 2017 року позивач подав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, які мотивував доводами, вказаними у його касаційній скарзі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладений у новій редакції.

21 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

30 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року оскаржене, зокрема, з підстав порушення правил суб'єктної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду розглядатиме справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Прометей-Південь», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на це ж рішення у частині задоволення позовних вимог.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 20 березня 2019 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
О. Р. КібенкоО. С. Ткачук
В. С. КнязєвВ. Ю. Уркевич
Л. М. ЛобойкоО. Г. Яновська