Справа № 346/3945/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/110/19
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

з участю ОСОБА_1 його адвоката Говзана М.М.

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Беркещук Б.Б., у м. Коломия, повний текст рішення складений 02 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Позовна заява, мотивована тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 28 липня 1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у травні 2016 року. Під час шлюбу спільно проживали по АДРЕСА_1, 31/100 вказаного будинку належала ще до одруження її чоловіку ОСОБА_1, іншою часткою володіє ОСОБА_3 У 2000 році вона виїхала за кордон для покращення матеріально-побутових умов. За час перебування за кордоном нею перечислювались кошти для проведення ремонтних робіт в спірному будинку, що підтверджується квитанціями. За її рахунок проведено в спірному будинку наступні роботи: водопровід, каналізація із двома облаштованими септиками, туалетна та ванна кімнати, заміна вхідних дверей та 4-х міжкімнатних дверей, заміна старих дерев»яних вікон на пластикові (5шт), заміна підлоги в одній кімнаті, влаштування підвісної стелі в двох кімнат, заміна електрики в коридорі та двох кімнатах, влаштування кахельної пічки та газового котла, влаштування перестінки в будинку, окремі перепланування дверей, стін, вікон, заміна люстр та світильників, електричних розеток та вимикачів, оббивка ззовні будинку сайдингом, влаштування водостічних систем, монтаж східців біля вхідних дверей із влаштуванням кованих перил та даху, облаштування доріжок та відмосток, монтаж металевих решіток та стелажів у підвальному приміщенні, засадження саду плодовими деревами та кущами (14 дерев і понад 20 кущів), проведення нових електричних мереж. Посилаючись на те, що внаслідок її значних грошових затрат спірний будинок істотно збільшився в своїй вартості, просила визнати спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_4 нерухоме майно - 31/100 житлового будинку загальною площею 222,9 кв.м. та житловою площею 145,9 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами: літня кухня, два сараї, навіс, убиральню, вимощення, криницю, огорожу за адресою АДРЕСА_1, та в порядку поділу майна об'єкта права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на половину від 31/100 частки, або 15,5 /100 частки житлового будинку, загальною площею 222,9 кв.м. та житловою площею 145,9 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами (літня кухня - Б, сарай - В, сарай - В1, навіс - Д, вбиральня - У, вимощення - І-ІІ, криниця - К. огорожа - 1,2,3,4), за адресою АДРЕСА_1

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 нерухоме майно - 31/100 ч. житлового будинку загальною площею 222,9 кв.м. та житловою площею 145,9 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами: літня кухня, два сараї, навіс, убиральню, вимощення, криницю, огорожу за адресою АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна об'єкта права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину від 31/100 частки, що становить - 31/200 частки житлового будинку, загальною площею 222,9 кв.м. та житловою площею 145,9 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами (літня кухня - Б, сарай - В, сарай - В1, навіс - Д, вбиральня - У, вимощення - І-ІІ, криниця - К. огорожа - 1,2,3,4), ринковою вартістю 151 374,00 гривень, за адресою АДРЕСА_1.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 513,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 551 грн 21 коп та 7 615 грн судових витрат за проведення експертизи.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що за період жовтня 2006 року - лютого 2007 року ОСОБА_4 перераховувала кошти в сумі 1042,73 євро, за період 2012-2013 року 400 євро, які витрачались на утримання дітей, а не на ремонт спірного будинку. Вказує, що зазначені суми не є систематичними та значними, що підтверджує особистий вклад позивачки у вартість спірного будинку. ОСОБА_4 не надала належних доказів про вкладення нею особистих коштів в проведенні покращення будинку, що значно збільшили ринкову вартість будинку. Покази свідків з приводу виконання робіт в спірному будинку не можуть бути належними доказами, оскільки не підтверджено факт розрахунку за проведення ремонтних робіт в житловому будинку особистими коштами ОСОБА_4, джерело фінансування можуть бути підтвердженні тільки письмовими доказами. Крім того, висновок судової будівельно-технічної №681 від 12 вересня 2017 року не заслуговує на увагу, оскільки вартість частини спірного будинковолодіння з покращенням і без покращення здійснювались різними методами. Так, ринкова вартість будинку частини спірного будинковолодіння з покращенням здійснювалось експертом за порівняльним методом, в той час як ринкова вартість будинку без покращення визначено без зазначення методу, який експерт застосовував.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що частки у спільній сумісній власності подружжя є рівними, ОСОБА_4 не ставить питання про реальний поділ нерухомого майна, тому після поділу ідеальних часток розмір часток кожного з подружжя становитиме половину від 31/100 частки, тобто по 31/200 часток кожному. Частина будинку (31/100 частки) АДРЕСА_1, належної відповідачу ОСОБА_1 значно збільшилася у своїй ринковій вартості завдяки ОСОБА_4 При цьому суд вважає, що збільшення вартості відбулося саме завдяки проведеним роботам та матеріальним затратам на ремонтні роботи, а не в результаті загальної тенденції до подорожчання, оскільки експертом надано відповідні оцінки вартості будинку та ремонтно-будівельних робіт станом на час проведення експертизи, тобто на один і той самий час, надано порівняння вартості спірного будинку без поліпшень та з поліпшеннями.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

За змістом ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу з 28 липня 1979 року стали проживати у житловому будинку АДРЕСА_1, який належав на праві приватної власності батькам ОСОБА_1

Власники житлового будинку по АДРЕСА_1 цей будинок подарували своїм дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09 жовтня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1, житловий будинок загальною площею 222,9 кв.м., житлова площа 145,9 кв.м. господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належить їм відповідно 69/100 частини та 31/100 частини.

У встановленому законом порядку реально зазначені частини житлового будинку не виділені.

З 2000 року позивачка фактично проживає за межами України та у травні 2016 року рішенням суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.52).

Зазчачені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно, копією технічного паспорта на спірний будинок (а.с. 7 т.1, а.с.83-94 т.2).

Даний факт також не заперечується позивачкою та суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно ч.1ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Головним критерієм поділу майна як об'єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначала, що внаслідок виконаних ремонтно-будівельних робіт, які були зроблені за спільні кошти, вартість належної ОСОБА_1 частки у спірному домоволодінні значно зросла, а отже це майно можливо визнати спільною власністю подружжя.

Згідно приписів ст.62 СК України майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Установлено, що право власності ОСОБА_1 на 31/100 частини житлового будинку загальною площею 222,9 кв.м., житлова площа 145,9 кв.м. господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 не виділено в натурі і власником цього майна відповідач став 09 жовтня 2013 року, тобто при роздільному проживанні сторін.

Крім цього, позивачкою не подано доказів, яке саме майно належало ОСОБА_1 до його реєстрації у встановленому законом порядку, та за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя і може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Висновку експерта № 681 від 12.09.2017 р. ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1, належного ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до проведення поліпшень станом на день проведення експертизи становить 433 249 грн. Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1, належного відповідачам ОСОБА_1, частка якого складає 31/100 до проведення поліпшень станом на день проведення експертизи становить 134 307 грн. Загальна вартість будівельних матеріалів, їх кількість, витрачених на проведення будівельно-ремонтних робіт в 31/100 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, в будинку АДРЕСА_1, наведені в локальному кошторисі № 2-1-1 і складає: 207 316 грн. Ринкова вартість житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка надана в користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в будинку АДРЕСА_1, з проведеними ремонтно-будівельними роботами складає: 976 606 грн. Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_1, частка якого складає 31/100 з проведеними ремонтно-будівельними роботами по поліпшенню станом на день проведення експертизи становить 302 748 грн.(т.2 а.с.2-25).

Разом з цим суд відхиляє доводи позивачки, що вартість частки відповідача внаслідок проведених ремонтно-будівельних робіт збільшилась на 207 316 грн та на даний час становить 302 748 грн і може бути віднесена до спільної сумісної власності, оскільки нею не доведено, що перераховані відповідачу кошти в сумі 1042,73 євро, за період жовтня 2006 року - лютого 2007 року та за період 2012-2013 року 400 євро, витрачені саме на збільшення майна належного відповідачу.

Суд також відхиляє показання свідків як доказ про створення спільної сумісної власності спірного майна, так як факт проведення подружжям ремонтно-будівельних робіт в невідокремленій та незареєстрованій у встановленому законом порядку частині спірного майна не створює на нього права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином з урахуванням вказаної частки у вартості цього спірного майна після здійснення ремонтно-будівельних робіт, що належить особисто ОСОБА_1, позивач вправі лише вимагати від подружжя-власника грошової компенсації своїх внесків.

Отже, відповідно до частини першої статті 62 СК України позивачкою не доведено, яке саме майно відповідача за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя і може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував і прийшов помилкового висновку про те, що затрачені позивачкою кошти на проведення часткового ремонту спірного житлового будинку, частина цього будинку може бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності подружжя без виділення цієї частки в натурі.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1, п.п.1,2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то понесені витрати на судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи слід покласти на ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-382, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ - відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 25 лютого 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

В.А.Девляшевський

О.В.Пнівчук