Провадження № 2/369/1228/19
08.04.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., за участю секретаря Бугайової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
У грудні 2018 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), яке було перейменовано в акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.12.2013 ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна".
Проте позичальник не дотримувався умов кредитного договору, не сплачував кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.
Станом на дату його смерті загальна сума заборгованості становила 8803,89 грн., у тому числі заборгованість зі сплати тіла кредиту у сумі 4391,15 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 4412,74 грн.
Ухвалою судді від 27.12.2018 було відкрито провадження у даній цивільній справі у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Позивач подав разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.
Відповідачі про відкриття провадження у справі належним чином були повідомлені, відзив на позовну заяву не подали.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Судом встановлено, що 12.12.2013 ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між банком та нею договір про надання банківських послуг.
Підписавши вказану анкету-заяву, ОСОБА_3 був повідомлений про зміст Умов та правил надання банківських послуг та про розміщення їх тексту на офіційному сайті АТ КБ "ПриватБанк" (www.privatbank.ua), а також про тарифи банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій анкеті-заяві.
Матеріали справи містять наданий АТ КБ "ПриватБанк" витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
За умовами укладеного між позивачем та ОСОБА_3 кредитного договору від 12.12.2013 б/н банком емітовано та видано ОСОБА_3 кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна".
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ "ПриватБанк" відповідачеві, які він використав у повному обсязі.
Пунктом 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть від 10.07.2015.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За життя ОСОБА_3 не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання у зв`язку із чим у нього станом на дату смерті утворилась заборгованість зі сплати тіла кредиту у сумі 4391,15 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 4412,74 грн.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
У суду відсутні докази того, чи склав позичальник за життя заповіт і, якщо склав, то на чиє ім`я, чи спадкування після його смерті здійснювалось за законом.
За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі є спадкоємцями позичальника.
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
Суду не було надано доказів того, що відповідачі прийняли спадщину після смерті позичальника. У матеріалах справи є претензія позивача до спадкоємців померлого позичальника щодо спірної заборгованості за кредитним договором від 09.11.2015, надіслана до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, та відповідь Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 21.10.2017 позивачу, відповідно до якої за претензією позивача було відкрито спадкову справу № 573/2015, проте станом на 21.10.2017 інформацією про осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , нотаріальна контора не володіє.
Наявні в матеріалах копії паспортів відповідачів та померлого позичальника з відмітками про реєстрацію їх місця проживання, датованими 22.05.2009, 14.08.2010 та 27.05.2011, не підтверджують того, що ця інформація була актуальною і станом на дату відкриття спадщини.
Позивач не просив суд витребувати матеріали спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та інформацію від реєстраційного органу та органу місцевого самоврядування щодо осіб, які постійно проживали разом з померлим позичальником на час його смерті.
За приписами ст. 1281 ЦК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.
Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.02.2018 у справі №205/6410/16).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).
Разом з тим, суду не було надано доказів, коли саме позивачу стало відомо про факт смерті позичальника, хоча це питання є важливим для вирішення даного спору.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано жодних доказів того, що відповідачі є спадкоємцями позичальника, чи за заповітом, чи за законом, що вони дійсно прийняли спадщину після смерті позичальника та що позивач звернувся із претензією до спадкоємців у визначені законом строки, а суд з огляду на вимоги ст. 19 Конституції України, принцип змагальності цивільного судочинства та вимоги ЦПК України позбавлений можливості з власної ініціативи збирати докази для доведення вимог позивача, позивачем же разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, де конкретно було вказано, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви у відповідача відсутні.
З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 610, 612, 626-628, 634, 639, 1049, 1050, 1054, 1055, 1216-1220, 1258, 1268-1270, 1281 ЦК України, та, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 281, 284 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.
Суддя Л.М. Ковальчук