ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/7164/17

провадження № 22-ц/4809/968/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Хахіна Юрія Валентиновича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2019 року у складі судді Панфілової А.В. і

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням доповнень до позовних вимог (а.с.95а-97) просив:

- усунути ОСОБА_2 від права на спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 02.10.2017 видане державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 на ім`я ОСОБА_2 на 14/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд під номером АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що у 1965 році позивач придбав 14/25 частини будинку АДРЕСА_1 .

02 лютого 1980 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

13.04.1991 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування цієї частини будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Перед смертю спадкодавця дуже хворіла та останній місяць життя потребувала сторонньої допомоги.

Відповідач не надавала матеріальної допомоги спадкодавцю в той час коли вона перебувала у тяжкому стані та потребувала лікування, як стаціонарного так і амбулаторного, не надавала їй допомоги по догляду в період непрацездатності, не відвідувала та не цікавилась її здоров`ям.

Рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину лише на 7/25 часток житлового будинку, тому вимога, щодо недійсності свідоцтва про право на спадщину на 14/25 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд під АДРЕСА_1 не ґрунтується на встановлених судом обставинах та фактах.

При доведеності безпорадного стану спадкодавця протягом одного місяця до смерті, не знайшли свого підтвердження інші доводи позивача.

В апеляційній скарзі адвокат Хахін Ю.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 не надавала матеріальної допомоги спадкодавцю в той час, коли вона перебувала у тяжкому стані та потребувала лікування, як стаціонарного так і амбулаторного, не надавала їй допомоги по догляду в період її непрацездатності, не відвідувала та не цікавилась її здоров`ям.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу про залишення апеляційної скарги без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Телевна Л.І. запречували проти доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його представник адвокат Хахін Ю.В. в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки позивач та його представник про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 лютого 1980 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстрований Аджамською сільською радою про що зроблено відповідний запис №3.

21.05.1991 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 14/25 частини будинку АДРЕСА_1 , відповідно до якого право власності повністю перейшло останній.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6), і після її смерті відкрилася спадщина на 14/25 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд під АДРЕСА_1 .

Із заявами про прийняття спадщини звернулись: рідна донька померлої ОСОБА_2 та позивач, чоловік померлої, ОСОБА_1

02 жовтня 2017 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 видано свідоцтво про право на спадщину за азконом після смерті ОСОБА_3 на 7/25 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд під АДРЕСА_1 , спадкоємцем такої ж частки є позивач, який на час розгляду справи не оформив свої спадкові права.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Застосування наведеної норми вимагає доведення позивачем факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6), після смерті якої відкрилася спадщина на 14/25 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд під АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1261 ЦК Уукраїни сторони у спраі є спадкоємцями першої черги.

ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину на 7/25 часток житлового будинку, ОСОБА_1 . свідоцтво про право на спадщину на 7/25 часток житлового будинку не отримував.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

Позивач просив усунути відповідача від права на спадкування вказуючи на те, що спадкодавець через хворобу потребувала сторонньої допомоги, яку відповідач не надавала.

При цьому належних та допустимих доказів, що спадкодавець потребувала сторонньої допомоги саме від відповідача ОСОБА_2 і та маючи можливість її надавати, ухилялася від її надання, позивачем не надано.

З огляду на викладене суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути задоволені.

Оскільки немає підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від спадкування, не можуть бути задоволені позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 02.10.2017 виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Хахіна Юрія Валентиновича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08.07.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л.Карпенко