Справа №461/3074/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Карваш О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження, 04.06.1995 року) до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (адреса місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Пекарська, 69, ідентифікаційний код в ) про визнання права користування квартирою та визнання наймачем квартири, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ЛНМУ імені Данила Галицького про визнання права користування квартирою та визнання наймачем квартири.

В обгрунтування позову вказує на те, що з дня свого народження постійно проживала та вела спільне господарство разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 та родичкою ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 . Будинок, в якому вони проживали належить до відомчого житлового фонду та знаходиться у віданні ЛНМУ ім.Данила Галицького. Зазначає, що факт її проживання у вказаній квартирі підтверджується довідками з поліклініки. Крім того, це підтверджують свідки, а саме: сусіди за місцем проживання. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її родичка - ОСОБА_5 , після чого, відповідачем закрито квартиру на замок разом із особистими речами позивача та обмежено її в праві користування та проживання. Відтак, ОСОБА_2 вважає, що була вселена до квартири АДРЕСА_3 на законних підставах як член сім`ї наймача ще з 04.06.1995 року та проживала там. Просить позов задоволити.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій вказує, що позов не визнає, вважає такий безпідставним та необґрунтованим, виходячи з наступного. Зокрема, судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що будинок АДРЕСА_4 не відноситься до державного житлового фонду, як і до відомчого житлового фонду. Цей будинок є приміщенням наукової бібліотеки ЛНМУ (цілісним майновим комплексом), закріпленим на правах оперативного управління. Крім того стверджує, що у приміщенні 6/2 по вул. АДРЕСА_4 Стрільців АДРЕСА_5 Львові гр. ОСОБА_5 проживала сама, а за час її проживання з проханням зареєструвати інших осіб за вказаною адресою померла не зверталась.

У відповіді на відзив, скерованій до суду позивачем, остання наголошує на тому, що не ставить питання про приватизацію майна, а просить визнати право користування квартирою та визнати її наймачем квартири. Зазначає, що посилання представника відповідача на те, що факти, зазначені її родичкою - ОСОБА_5 у справі за її позовом про визнання права на приватизацію не спростовують факту проживання позивача у квартирі АДРЕСА_3 , оскільки вона була неповнолітньою на момент звернення померлої до суду. Щодо наданої відповідачем довідки, зазначає, що така не відповідає вимогам ст.79 ЦПК України та повністю спростовується долученими до позовної заяви доказами.

До судового засідання позивач ОСОБА_3 скерувала заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити.

Представник відповідача ЛНМУ імені Данила Галицького Мінаєв М. ОСОБА_7 . в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.129 Конституції України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.06.1995 року, позивач ОСОБА_8 ОСОБА_9 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її матір`ю якої є ОСОБА_10 .

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть №80 від 11.04.2018 року, ОСОБА_5 померла за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 прописана за адресою: АДРЕСА_2 з 05.07.1982 року.

Відповідно до відповіді головного лікаря КНП «3-тя міська клінічна лікарня м.Львова» Олійника В.П. №403 від 25.03.2019 року, наданої на запит адвоката Кульбій-Кухар Ю.В., ОСОБА_9 , 1995 р.н. перебувала на обліку та обслуговувалася лікарями дитячого поліклінічного відділення №1 Комунальної 3-ої клінічної лікарні м.Львова та, відповідно до записів на титульній сторінці «Історії розвитку дитини», ОСОБА_9 , 1995 р.н. проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що з 1994 року спільно проживала з матір`ю ОСОБА_12 та родичкою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , що на її думку підтверджується наданою суду копією відповіді головного лікаря КНП «3-тя міська клінічна лікарня м.Львова» Олійника В.П. №403 від 25.03.2019 року, наданої на запит адвоката Кульбій-Кухар Ю.В., з якої вбачається, що ОСОБА_9 , 1995 р.н. перебувла на обліку та обслуговувалася лікарями дитячого поліклінічного відділення №1 Комунальної 3-ої клінічної лікарні м.Львова та, відповідно до записів на титульній сторінці «Історії розвитку дитини» ОСОБА_9 , 1995 р.н., проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно Акту про фактичне проживання особи, складеного 07.04.2019 року мешканцями будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 з дня свого народження ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Інших доказів на підтвердження факту проживання за вказаною адресою позивачем не надано.

Згідно ст.72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи у встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Крім того, згідно ч.2, 3 ст.106 Житлового Кодексу України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують факт звернення позивача ОСОБА_2 до ЛНМУ імені Данила Галицького з приводу укладення з нею договору найму житлового приміщення, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, судом встановлено, що наймач квартири ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя не зверталась до відповідних органів з питання реєстрації ОСОБА_9 у вказаній квартирі, та остання в своїх позовних заявах від 19.04.2004 року та від 03.03.2010 року стверджувала, що за вказаною адресою проживає сама.

Відповідно до ч.1 ст.98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача.

Ст.99 ЖК України передбачено, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення, одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовия вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_13 не був дотриманий порядок вселення у спірну квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не доведений факт згоди наймача на реєстрацію позивача у квартирі, звернення до наймодавця чи власника житла з питання реєстрації позивача не було, письмова згода померлої ОСОБА_5 на її вселення до квартири відсутня, витрат з оплати комунальних послуг за спірною адресою на проживаючих осіб позивач не несла, тому дані обставини вказують на те, що позивач не набула права користування спірним жилим приміщенням.

Більше того, належних та допустимих доказів на підтвердження факту родинних зв`язків з наймачем ОСОБА_5 позивач суду не представила, як і доказів того, що ОСОБА_5 була саме наймачем вказаного житла.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлені судом обставини справи виключають можливість задоволення позовних вимог, так як позивачем не доведено набуття нею права користування спірним житловим приміщенням у встановленому законом порядку як члена сім`ї наймача.

Керуючись п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 64, 65, 98, 99, 106 ЖК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 ( ОСОБА_14 ) - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 05.09.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько