КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/9993/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2687/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Мельника Я.С., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року у справі за позовом першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права безстрокового та безоплатного користування земельною ділянкою, витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

26 жовтня 2016 року перший заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до суду із названим позовом, де просив визнати за державою, в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені ІванаЧерняховського, право безстрокового та безоплатного користування земельною ділянкою, площею 0,9488 га,кадастровий номер НОМЕР_1 в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області,

витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку,площею 0,9488 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням Києво-Святошинської РДА №1562 від 06 листопада 2009 року земельну ділянку, площею 0,9488 га, кадастровий номер НОМЕР_1 передано у власність ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби ( для індивідуального садівництва ) на підставі якого їй видано державний акт на право власності наземельну ділянку серії НОМЕР_2.

У подальшому, ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу №646 від 01 вересня 2010 року відчужила дану земельну ділянку ОСОБА_4.

Остання, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1-16 від 13 січня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, відчужила земельну ділянку ОСОБА_1.

Рішенням господарського суду Київської області від 24 січня 2013 року у справі № 5011-57/14928-2012-26/154-12 задоволено позов заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері та скасовано розпорядження Києво-Святошинської РДА №1562 від 06 листопада 2009 року, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий ОСОБА_3, оскільки вищевказане розпорядження прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, а виданий на підставі державний акт на право власності на земельну ділянку - підлягав скасуванню.

Таким чином, на переконання позивача, відбулось незаконне вилучення з користування Національного університету оборони України земельної ділянки, загальною площею 0,9488 га.

Однак, незважаючи на прийняте судом рішення, на даний час держава, з особі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, не може здійснювати належне їй право користування на вищевказану земельну ділянку, оскільки ОСОБА_1 вказане право не визнає та добровільно повертати незаконно набуте майно наміру не має.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року позовні вимоги першого заступника військового прокурора Центрального регіону України задоволено.

Визнано за державою, в особі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського,право безстрокового та безоплатного користування земельною ділянкою, площею 0,9488 га,кадастровий номер НОМЕР_1 в межах Гореницької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області.

Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку,площею 0,9488 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що вибуття спірного майна ( земель ) відбулося поза волею дійсного власника - держави, в особі Міністерства оборони України на підставі розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області.

Жодних дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою Міністерством оборони України не вчинялося, що також свідчить про відсутність волі власника на її відчуження.

Таким чином, земельна ділянка, площею 0,9488 га, вибула з володіння держави поза волею власника, тобто наявні всі підстави, передбачені ст. 388 Цивільного кодексу України, для її витребування у відповідачів та передачі у розпорядження держави в особі Міністерства оборони України.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзивах на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, розпорядженням Києво-Святошинської РДА №1562 від 06 листопада 2009 року земельну ділянку, площею 0,9488 га,кадастровий номер НОМЕР_1 передано у власність ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби - для індивідуального садівництва ( а.с. 14 т. 1 ).

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 17 грудня 2009 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку ( а.с. 108 т. 1 ).

У подальшому, ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу №646 від 01 вересня 2010 року, відчужила дану земельну ділянку ОСОБА_4, а остання, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1-16 від 13 січня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, відчужила земельну ділянку ОСОБА_1 ( а.с. 163-166 т. 1 ).

Рішенням Господарського суду Київської області від 24 січня 2013 року у справі №5011-57/14928-2012-26/154-12 задоволено позов заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері і визнано незаконним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської РДА №1562 від 06 листопада 2009 року «Про передачу у власність земельної ділянки гр. України ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради», визнано недійним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_3 ( а.с. 17-28, 157-162 т. 1 ).

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що відповідно до державного акту серії НОМЕР_4 від 1981 року на право користування землею Національному університету оборони України у с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області виділена у постійне користування земельна ділянка,площею 470,8 га.

У 2009 році частина зазначеної земельної ділянки військового містечка №1, площею 4,745 га, без погодження із постійним землекористувачем, вилучена Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області та передана в користування фізичним особам.

Розпорядженням Києво-Святошинської РДА № 1562 від 06 листопада 2009 року «Про передачу у власність земельної ділянки гр. України ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гореницької сільської ради» земельну ділянку,площею 0,9488 га, ( кадастровий номер НОМЕР_1 ) передано у власність громадянці ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства ( копія залучена до матеріалів справи ).

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 виданодержавний акт на право постійного користування земельною ділянкою - серія НОМЕР_5

Таким чином, відбулось незаконне вилучення з користування Національно університету оборони України земельної ділянки,загальною площею 0,9488 га.

Зазначене розпорядження Києво-Святошинської РДА від 06 листопада 2009 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню ( там же ).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що земельна ділянка, площею 0,9488 га, вибула з володіння держави поза волею власника, тобто наявні всі підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, для її витребування у ОСОБА_1 та передачі у розпорядження держави в особі Міністерства оборони України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 388 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 122, 149, 152 ЗК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-82, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 256, 261, 267, 330, 388 ЦК України, ст.ст. 77, 79-1 ЗК України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 81, 178 ЦПК України, п.п. 6, 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Посилання апелянтана те, що місцевим судом було порушено приписи ч. 7 ст. 178 ЦПК України та відповідачем не було подано відзив на позов, на переконання апеляційного суду,не є підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки відповідач скористався своїми процесуальними права в повному обсязі під час апеляційного перегляду справи.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що трансформація танкового училища, як первинного землекористувача у вищевказаний університет шляхом ряду реорганізацій нічим не підтверджена, позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, загальною площею 470,8 га, право на постійне користування якою будо закріплене за Київським вищим танковим інженерним училищем на підставі державного акту від 1981 року №085468, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, спірна земельна ділянка, як об'єкт цивільних прав зареєстрований за відповідачем із цільовим призначенням «01.05 для індивідуального садівництва» та вимог про скасування такого запису про державну реєстрацію не заявлено, відповідно до інформації Публічної кадастрової карти України земельна ділянка, площею 470,8 га, про яку іде мова у позові, як об'єкт цивільних прав не зареєстровано, відповідач набула право власності на спірну земельну ділянку у встановлений законом спосіб, в позові не зазначено на користь кого із позивачів спірна земельна ділянка витребовується, незрозумілим є обґрунтування рішення шляхом посилання на ряд матеріальних норм Земельного та Лісового кодексу, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Зазначеним судовим рішенням спростовуються і інші її твердження, зокрема, про те, щопозивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, загальною площею 470,8 га, право на постійне користування якою будо закріплене за Київським вищим танковим інженерним училищем на підставі державного акту від 1981 року №085468.

Доводи апелянта про те, що спірна земельна ділянка, як об'єкт цивільних прав зареєстрований за відповідачем із цільовим призначенням «01.05 для індивідуального садівництва» та вимог про скасування такого запису про державну реєстрацію не заявлено, відповідач набула право власності на спірну земельну ділянку у встановлений законом спосіб, з точки зору суду другої інстанції, не спростовують висновок місцевого суду про обгрунтованість заявлених вимог, оскільки, як встановлено, спірне майно вибуло із володіння власника поза його волею, а відтак - всі наступні правочини щодо нього не грунтуються на положеннях чинного законодавства.

Суд другої інстанції також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Доводи апеляції про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, відсутні докази того, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, загальною площею 470,8 га, право на постійне користування якою було закріплене на підставі державного акту 1981 року №085468, на переконання апеляційного суду, також спростовуються рішенням Господарського суду Київської області від 24 січня 2013 року у справі №5011-57/14928-2012-26/154-12, яке набрало законної сили, і є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що місцевий суд не застосував позовну давність до спірних правовідносин, не є належною правовою підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №3-604гс16.

Крім цього, вказаний строк переривався, у відповідності до положень ч. 2 ст. 264 ЦК України, внаслідок звернення прокурора до суду з вимогами щодо визнання недійсним рішення, на підставі якого було виділену цю спірну земельну ділянку, та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Доводи відзивів Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, першого заступника військового прокурора Центрального регіону України на апеляційну скаргу ( а.с. 165-168, 187-195, 213-220 т. 2 ), зокрема, про те, що вибуття спірного майна ( земельної ділянки ) відбулося поза волею дійсного власника, приналежність спірної земельної ділянки до земель оборони була встановлена у рішенні Господарського суду Київської області від 24 січня 2013 року, позовна давність до вимог про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України не застосовується, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, спростовують зазначені доводи апеляційної скарги.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року у справі за позовом першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права безстрокового та безоплатного користування земельною ділянкою, витребування майна із чужого незаконного володіння - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І. Сліпченко