Номер провадження: 22-ц/813/1528/19
Номер справи місцевого суду: 518/9/18
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року у справі в цивільній справі за позовом Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2018 року ПрАТ «СК АХА Страхування» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регрессу.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 13 жовтня 2015 року о 20.20 годині в м. Одесі по вул. Успенська, 38 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого у позивача автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Honda, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_1 ..

На ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Hyundai, державний номер НОМЕР_1 завдано технічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Honda, державний номер НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське», а власником автомобіля Hyundai, державний номер НОМЕР_1 укладено договір добровільного страхування з позивачем.

Позивач відшкодував потерпілому вартість матеріальних збитків, сума відшкодування склала 55 022,17 гривень, а ПрАТ «СТ «Іллічівське» відшкодувало позивачеві в порядку регресу 33 379,12 гривень.

На підставі зазначеного ПрАТ «СК АЗА Страхування» звернулось до суду із вказаним позовом та просило суд стягнути різницю відшкодування з відповідачки в порядку регрессу.

Представник відповідачки надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки недоплачена сума ПрАТ «СТ «Іллічівське» позивачу становить вирахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, а тому не підлягає відшкодуванню, крім того більшість суми яку бажає стягнути позивач покривається лімітом страхового відшкодування ПрАТ «СТ «Іллічівське».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК АХА Страхування» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, причини неявки до суду не повідомили. Від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшло клопотання в якому вони не заперечували проти розгляду справи за їх відсутності. Від представника позивача ПрАТ «СК «АХА Страхування» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю у іншому судовому засіданні, однак вказані причини не є поважними.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 08.07.2019 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка страхувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2015р. о 20.20 год. в м. Одесі по вул. Успенська, 38 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого у позивача автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Honda, державний реєстраційний номер знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року по справі №522/21173/15, якою відповідачка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 12-13)

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Hyundai, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , завдано технічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Honda, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , відповідача ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» (а.с. 19, 20), а власником автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 укладено з позивачем договір добровільного страхування наземного транспорту №3698062/05АВ від 08 жовтня 2014 року (а.с. 8, 9).

Усі учасники дорожньо-транспортної події звернулись у встановленом законом порядку до страхової компанії (а.с. 14-17).

Позивач, ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»,за договором добровільного страхування наземного транспорту №3698062/05АВ від 08 жовтня 2014 року відшкодувала потерпілому ОСОБА_4 вартість відновленого ремонту автомобіля, сума відшкодування склала 55 022, 17 грн. (а.с. 37 - 41), а ПрАТ «СТ «Іллічівське» відшкодувало позивачеві, ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»,в порядку регресу 33 379, 12 грн. за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в сумі 21643,05 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що коефіцієнт фізичного зносу в сумі 21643,05 грн. не підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_1 , більшість суми яку бажає стягнути позивач з відповідачки ОСОБА_1 покривається лімітом страхового відшкодування ПрАТ «СТ «Іллічівське».

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, а саме, відсутність правових підстав для покладення відповідальності за ДТП на винну особу.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування -

це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством,за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків,страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні(страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема,з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно статей 3, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У пункті 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону №1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування.

Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті в порядку суброгації з особи, винної у завданні шкоди. Також в порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що позивач, ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування»,за договором добровільного страхування наземного транспорту №3698062/05АВ від 08 жовтня 2014 року відшкодувала потерпілому ОСОБА_4 повну суму страхового відшкодування - 55 022, 17 грн. (а.с. 37 - 41), а ПрАТ «СТ «Іллічівське» відшкодувало ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» за договором обов`язкового страхування суму в межах ліміту -33 379, 12 грн. за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в сумі 21643,05 грн..

Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та правовий висновок Верховного Суду, викладені вище обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що внаслідок виплати позивачем потерпілому суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №3698062/05АВ від 08 жовтня 2014 року в сумі 55022,17 грн., тому до позивача, страхової компанії, перейшло права вимоги (суброгації) різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ПрАТ СТ «Іллічівське» в сумі 21643,05 грн. до винної у ДТП особи.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем, ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», в судовому засіданні доведено, що до страхової компанії, перейшло право вимоги (суброгації) різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ПрАТ СК «Іллічівське» в сумі 21643,05 грн. до винної у ДТП особи, тому відповідачка ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати позивачу 21643,05 грн.. Відповідачем порушені права позивача й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України це право підлягає судовому захисту.

Отже, вимоги ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» є законними, обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, статей 993, 1194 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування» понесло і документально підтвердило витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви у розмірі 1 600 гривень (а. с. 1) та при подачі апеляційної скарги в сумі 2 643 грн. (а. с. 125), тому у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги з відповідача ОСОБА_1 присуджується судовий збір в сумі 4 243 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПКУкраїни, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АХА Страхування» задовольнити частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія АХА Страхування» () суму страхового відшкодування в розмірі 21 643,05 гривень, а також судовий збір за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 4 243 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 08 липня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко