Справа № 266/2141/17
Провадження № 2/266/54/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Д`яченко Д.О.,

за участі секретаря судового засідання - Сологуб Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування автомобіля, визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 27.02.2009 року між ним та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений договір позики-застави. При цьому, відповідачкою ОСОБА_4 був переданий у якості забезпечення виконання зобов`язань автомобіль "Subaru Tribeca" та видана позивачу генеральна довіреність на розпорядження вказаним автомобілем. Також за умовами договору позики-застави була встановлена заборона на відчуження цього автомобіля. Проте відповідач ОСОБА_4 в порушенні вказаних договірних зобов`язань видала нотаріально посвідчену довіреність, якою вона передала автомобіль у розпорядження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2012 року вказана довіреність визнана недійсною. В подальшому ОСОБА_7 передав даний автомобіль в порядку передоручення за довіреністю від 03 червня 2009 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2015 року вказана довіреність визнана недійсною. ОСОБА_9 на підставі довіреності від 03 червня 2009 року 14 червня 2009 року продав спірний автомобіль ОСОБА_11 . Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12.05.2017 року вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним. В свою чергу ОСОБА_11 05 квітня 2011 року продав спірний автомобіль ОСОБА_5 В подальшому 10 листопада 2011 року ОСОБА_5 продав автомобіль ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 11 липня 2013 року продала спірний автомобіль ОСОБА_2 . Крім того позивач зазначив, що на вказаний автомобіль двічі накладено арешт на відчуження судом та виконавчою службою в рамках виконавчого провадження. Вважає, що у зв`язку із забороною відчуження спірного автомобіля за договором застави, визнанням довіреностей недійсними та накладеними арештами вказаного автомобіля, продаж даного транспортного засобу є незаконним. Так заставодавець має право відчужувати предмет застави лише зі згоди заставодержателя, яку вона не одержувала. Тому позивач з метою захисту своїх порушених прав звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсними договори купівлі-продажу легкового автомобілю марки "Subaru Tribeca", 2008 року випуску, двигун V= НОМЕР_1 cub.cm., шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , а саме: договір купівлі-продажу від 05 квітня 2011 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 ; договір купівлі-продажу від

10 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; договір купівлі-продажу від 11 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ; витребувати від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спірний автомобіль та передати автомобіль позивачу; в рахунок виконання зобов`язання за договором позики-застави визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 року вказана цивільна справа була розподілена на суддю Д`яченко Д.О.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем отримано копію ухвали про відкриття провадження, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , повідомлялися про розгляд справи у загальному позовному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, проте у відкрите судове засідання не з`явилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , який також був повідомлений про дату, часу та місце розгляду справи, скористався своїм право на участь у судовому засіданні та здійснював участь через свого представника ОСОБА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка діє на підставі ордеру та договору про надання юридичної допомоги, звернулась до суду із відзивом на позов про витребування автомобіля, в якому зазначила, що позов не визнає з наступних підстав. Так договори купівлі-продажу від 05.04.2011 року, від 10.11.2011 року, від 11.07.2013 року не можуть бути визнанні недійсними, оскільки нормами ЦК України встановлені інші наслідки порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави. Крім того, договір позики-застави від 27.02.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не реєструвався, інформація у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутня. Крім того зазначила, що ОСОБА_1 не є власником спірного автомобіля, а тому не має підстав для витребування у ОСОБА_2 автомобіля, оскільки вказана вимога суперечить положенням ст. 388 ЦК України. До того ж, звернула увагу суду на те, що судами вже приймалися рішення стосовно визнання вказаних договорів недійсними, витребування автомобіля у відповідача ОСОБА_2 , тобто фактично спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішувався судом, а тому вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами. Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю відмовити, стягнути на користь ОСОБА_2 з позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у відповідності до ст.ст. 137,141 ЦПК України у розмірі 4000,00 гривень.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належав автомобіль марки "Subaru Tribeca", державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

27 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір позики-застави, згідно якого ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 в борг 65000,00 гривень на строк до 27 серпня 2009 року зі сплатою щомісячно 6% за користування грошовими коштами під заставу належного їй автомобіля марки "Subaru Tribeca", 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Згідно умов п.п.2,2.8 договору на зазначений транспортний засіб накладена заборона на відчуження та передачу автомобіля у користування третіх осіб. У випадку невиконання зобов`язань за договором їх виконання забезпечується закладеним майном та здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет застави. При неповерненні боргу в установлений строк право власності на закладений автомобіль переходить до ОСОБА_1 , який має право його продати з метою погашення боргу і залишити в особистому користуванні. Також ОСОБА_1 має право звернення до суду з позовом про стягнення суми боргу за рахунок заставного майна,в тому числі шляхом передачі йому права власності на заставне майно.

15 травня 2009 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_8 та ОСОБА_7 довіреність на право користування та розпорядження вищезазначеним транспортним засобом, який було знято з обліку для реалізації. ОСОБА_7 в порядку передоручення, видав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 довіреність на право розпорядження даним автомобілем.

Згідно угоди купівлі-продажу від 14 червня 2009 року ОСОБА_4 , в особі ОСОБА_9 , діючого на підставі довіреності, продала ОСОБА_11 спірний транспортний засіб.

В подальшому, 05 квітня 2011 року автомобіль марки "Subaru Tribeca", 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 був проданий ОСОБА_11 відповідачу ОСОБА_5

10 листопада 2011 року ОСОБА_5 продав спірний автомобіль ОСОБА_6

11 липня 2013 року ОСОБА_6 продала автомобіль ОСОБА_2 .

Згідно рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 26 липня 2011 року № 2-775/11 з ОСОБА_4 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики-застави в загальній сумі 453535,00 гривень, що складається з позики, процентів за її користування, трьох відсотків річних, інфляційних витрат та пені. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки "Subaru Tribeca", 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.07.2011 року змінено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.10.2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 борг 65000 грн., проценти 148720 грн., інфляцію 12870 грн., 3% річних 3670 грн., пеню 20000 грн., а всього 250260 грн. В рахунок погашення заборгованості в сумі 250260 грн., звернено стягнення на предмет застави автомобіль Subaru моделі Tribeca, 2008 року випуску, двигун V=3630 cub.cm., шассі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . В решті частини рішення суду залишено без змін. Рішення набрало законної сили 18.10.2011 року. (а.с.237-240,241-242)

На підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 18 липня 2011 року, 20 липня 2011 року внесено реєстраційний запис про заборону відчуження спірного автомобіля.

Крім того, постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 07 грудня 2011 року на виконання вищезазначеного рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 26 липня 2011 року накладено арешт на автомобіль марки "Subaru Tribeca", 2008 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 22 жовтня 2012 року № 0541/5898/2012 (провадження № 2/0541/3191/2012) довіреність від 15 травня 2009 року, яка була видана ОСОБА_4 на право користування та розпорядження автомобілем марки Subaru Tribeca,номер кузова НОМЕР_4 , транзитний номер НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнана недійсною.

З рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 30 квітня 2015 року № 266/4883/14-ц (провадження № 2/266/156/15) вбачається, що довіреністю від 03 червня 2009 року ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпоряджатись належним ОСОБА_4 автомобілем марки "Subaru Tribeca", 2008 року випуску, транзитний знак НОМЕР_5 , строком до 15 травня 2012 року без права передовіри, з правом виїзду за межі України.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 30 квітня 2015 року вказана довіреність від 03 червня 2009 року визнана недійсною.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 10 листопада 2014 року № 266/2343/13-ц (провадження № 2/266/50/14) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсною угоди купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 січня 2015 року рішення суду залишено без змін.

Вказані обставини встановлені в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 12.05.2017 року у справі № 266/1997/15-ц, а тому в розумінні частини 5 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при даному розгляді справи.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12.05.2017 року у справі № 266/1997/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів куплі-продажу, витребування автомобіля та визнання права власності задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу від 14 червня 2009 року, укладений на Українській товарній біржі "Контрактова" у місті Дніпропетровськ, між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , предметом якого є автомобіль "SubaruTribeca", 2008 року випуску, колір чорний, номер двигуна НОМЕР_6 , об`єм двигуна 3630, номер кузова НОМЕР_2 недійсним. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення набрало законної сили. (а.с.102-105)

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

З роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», слід, що для визнання правочинну фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів щодо відчуження спірного автомобіля від 05 квітня 2011 року, від 10 листопада 2011 року, від 11 липня 2013 року, оскільки вказані правочини були укладені після недійсного правочину, тому позовні вимоги в цій частині є неправомірними та не підлягають задоволенню.

За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Разом із тим реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Крім того, майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Право віндикаційного позову належить власнику майна.

Виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, оцінивши наведені позивачем підстави щодо витребування у відповідача ОСОБА_2 спірного автомобіля, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в розрізі даного спору позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки на даний час власником спірного майна є відповідач ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 не є власником спірного автомобіля, тому не має підстав для витребування у відповідача ОСОБА_2 спірного майна. Заявлена позовна вимога у вказаній частині суперечить положенням ст.388 ЦК України, тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава припиняється у випадках, передбачених ст. 28 Закону України "Про заставу", а саме: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Факт реалізації предмета застави на підставі біржової угоди не припиняє зобов`язання боржника перед кредитором.

Як вбачається з матеріалів справи у квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 , ОСОБА_12 з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики-застави від 27 лютого 2009 року та звернення стягнення на предмет застава та передачу рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 липня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: в частині визнання права власності на предмет застави у задоволенні позову відмовлено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 65 000 грн.,відсотки в розмірі 148 720 грн.,суму інфляції в розмірі 12 870 грн. та 3% річних в розмірі 3 670 грн.,пеню в розмірі 23 275 , а всього 453535 грн. В рахунок погашення заборгованості за договором позики-застави від 27 лютого 2009 року звернуто стягнення на предмет застави. Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.07.2011 року змінено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.10.2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 борг 65000 грн., проценти 148720 грн., інфляцію 12870 грн., 3% річних 3670 грн., пеню 20000 грн., а всього 250260 грн. В рахунок погашення заборгованості в сумі 250260 грн., звернути стягнення на предмет застави автомобіль Subaru моделі Tribeca, 2008 року випуску, двигун V=3630 cub.cm., шассі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . В решті частини рішення суду залишити без змін. (а.с.237-240,241-242)

Вказане рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист № 2-775/11, виданий Приморським районним судом м. Маріуполя 01 листопада 2011 року для примусового виконання рішення пред`явлено до Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції та з пояснень позивача ОСОБА_1 до теперішнього часу знаходиться на примусовому виконанні.

Отже, зазначене дає підстави суду зробити висновок про те, що вказаним рішенням суду ОСОБА_1 було відмовлено в обраному ним способі звернення стягнення - передачу рухомого майна у власність, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль в рахунок виконання зобов`язання за договором позики-застави та в задоволенні вимог у вказаній частині слід відмовити.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, суд з урахуванням положення ч. 7 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про необхідність відшкодування витрат відповідача ОСОБА_2 , пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень, які документально підтверджені за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,13,81,82,137,141,258,259,263,264,265 ЦПК України, ст.ст. 16,215,216,388 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування автомобіля, визнання права власності на автомобіль відмовити у повному обсязі.

Судові витрати пов`язані з витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок компенсувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , який мешкає: АДРЕСА_1 , за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Маріуполя до Донецького апеляційного суду в межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 10.07.2019 року.

Суддя Д`яченко Д. О.