РІШЕННЯ

Іменем України

08.05.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова, в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визначити частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі:

?за ОСОБА_1 у розмірі 1/2;

?за ОСОБА_2 у розмірі 1/2,

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що жила квартира АДРЕСА_1 загальною площею 51 кв.м., складається з двох кімнат житловою площею 28.10 кв.м.

Квартира належить позивачу та відповідачу на підставі приватизації у рівних долях, і є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про правом власності від 04.03.1999 року. № 841.

Протягом тривалого часу між позивачем та відповідачем виникали конфлікти, що призвели до припинення шлюбних стосунків та подання позивачем позову до суду про розірвання шлюбу.

Відповідач неодноразово чинив перешкоди позивачу у вході до квартири, виганяв позивача з житлового приміщення.

Внаслідок цих неправомірних дій зі сторони відповідача та конфліктів, Позивач припинив шлюбні стосунки з відповідачем.

На даний час позивач бажає укласти договір довічного утримання, але у Державній нотаріальній конторі їй було роз`яснено, що у свідоцтві про право власності на квартиру не встановлено розміру часток кожного із співвласників, і укласти договір щодо не встановлених часток не можливо, і рекомендували звернутися до суду.

Відповідач відмовляється в добровільному порядку встановити розмір часток та виділити частку позивача, встановити порядок користування спірною квартирою, оскільки іншого житла у позивача немає. Відмову відповідача позивач вважає безпідставною.

У зв`язку з цим позивач вимушена звернутися до суду, за встановленням розміру часток у спільній сумісній власності, її виділу, встановлення порядку користування квартирою, щоб мати можливість реалізувати право власності на нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

В судовому засіданні 24.01.2017 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , про припинення права власності та стягнення коштів, однак така судом не була прийнята.

08 травня 2019 року на адресу Франківського районного суду м. Львова надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій останній визнає позовні вимоги та просить такі задоволити, водночас просить звільнити його від сплати судового збору у зв`язку із інвалідністю ІІ групи.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак в заяві від 08 травня 2019 року не заперечила щодо розгляду справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст.4ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII, надалі ЦПК,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1ст. 5 ЦПК,передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстрований 28 лютого 1992 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис 234.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09.11.2016 р. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 28 лютого 1992 року відділом загсу міськвиконкому м.Тернопіль, актовий запис /№234/.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Судом встановлено, що жила квартира АДРЕСА_1 загальною площею 51 кв.м., складається з двох кімнат житловою площею 28.10 кв.м., яка була приватизована на двох осіб, у рівних долях, і є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про правом власності від 04.03.1999 року.

Атомобіль марки ЗАЗ модель Сенс, 2014р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 придбано за час перебування сторін у шлюбі у рострочку в ТзОВ Авто просто та передано в заставу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, право власності полягає у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ЦК України існують два види спільної власності спільна часткова й спільна сумісна. Частина 3 ст. 355 ЦК України передбачає, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, встановлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач визнав заявлені позовні вимоги, що підтверджується наявною у матеріалах справи заявою.

На підставі вищевикладеного, суд перевіривши наявні у матеріалах справи докази, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст.ст. 12,13,81, 83, 259, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення розміру частки у спільній сумісній власності,- задоволити.

Визначити частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі: за ОСОБА_1 у розмірі Ѕ, за ОСОБА_2 у розмірі Ѕ..

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено 17 травня 2019 року.

Суддя Ванівський Ю.М.