Справа № 740/2290/17
Провадження № 2/740/12/19
РІШЕННЯ

іменем України

13 лютого 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю., позивача ОСОБА_1 та її представника-адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та його представника-адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору,-Ніжинська міська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Ніжинського міського округу Чернігівської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх інтересах та як законний представник неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень органів державної влади, витребування земельної ділянки,

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про витребування від ОСОБА_3, як добросовісного набувача, земельної ділянки площею 0,07 га, розташованої на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, скасування розпорядження Ніжинської райдержадміністрації від 03 червня 2008 року №204 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га в адмінмежах Вертіївської сільської ради відносно ОСОБА_9, скасування розпорядження Ніжинської райдержадміністрації від 03 червня 2008 року №205 в частині надання земельної ділянки на праві власності для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га ріллі в адмінмежах Вертіївської сільської ради відносно ОСОБА_9, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ №036245 від 02 жовтня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №63 з кадастровим номером земельної ділянки :19:001:0038 на ім»я ОСОБА_9, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 від 10 липня 2013 року з номером запису про право власності 1598211 з реєстраційним номером нерухомого майна 3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 липня 2013 року серії ВТІ №795384. Позов обгрунтований тим, що оформленням документів про право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,25 га та виділення цієї земельної ділянки ОСОБА_9 на місцевості порушене її право власності на земельну ділянку площею 0,07 га, яка належить позивачу на підставі державного акта про право приватної власності на землю, виданого 24 лютого 2000 року, оскільки належна їй земельна ділянка накладається на земельну ділянку площею 0,25 га, яка тепер належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом виключення з мотивувальної частини висновок про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 лютого 2016 року скасувані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, пояснивши, що дізналась про порушенян свого права на земельну ділянку, коли приїхав ОСОБА_3 і повідомив, що це його земельна ділянка. У неї був спір із ОСОБА_9 щодо земельної ділянки. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що придбав належну земельну ділянку у встановленому порядку на підставі договору купівлі-продажу. Дана позиція підтримана в судовому засіданні його представником адвокатом ОСОБА_4.

Представники Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області, Ніжинської міської державної нотаріальна контора, приватний нотаріус Ніжинського міського округу Чернігівської області ОСОБА_5, ОСОБА_6,-в судове засідання не з»явились.

Клопотання учасників судового розгляду щодо призначення судових експертиз відсутні.

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю IV-ЧН № 019269 ОСОБА_1 має у власності земельну ділянку на території Вертіївської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,07 га. Державний акт на землю видано на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Вертіївської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 1999 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №294 від 24 лютого 2000 року.

Розпорядженням Ніжинської райдержадміністрації від 03 червня 2008 року № 204 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, виготовлену ТОВ ВКФ «Гарант-В», а розпорядженням від 03 червня 2008 року №205 передано у власність ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Вертіївської сільської ради. На підставі розпорядження Ніжинської РДА від 03 червня 2008 року №205 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №036245 від 02 жовтня 2008 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №63. Кадастровий номер земельної ділянки :19:001:0038.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Ніжинською міською державною нотаріальною конторою 11 квітня 2013 року, право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровиим номером земельної ділянки :19:001:0038 набули в рівних частках ОСОБА_7 та її неповнолітні діти ОСОБА_7, ОСОБА_8. Право власності за ними було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 квітня 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 3.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 липня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 липня 2013 року власником земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровиим номером земельної ділянки :19:001:0038 на даний час є ОСОБА_3.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55).

Згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК України).

Відповідно до глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст.ст.8, 124 Конституції України, ст.ст.26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.15 ЦПК України (2004 року), ст.12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку.

У спорах, пов»язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

При розгляді даної справи судом враховується, що здійснюючи захист прав однієї особи шляхом зобов'язання вчинення певних дій іншою особою, підлягає з'ясуванню чи не будуть порушені права інших осіб, в тому числі відповідача. Наведене зумовлено тим, що підлягає встановленню факт протиправності саме дій особи, до якої пред'явлено позов.

Згідно наданої позивачем довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 від 10 червня 2015 року і доданого до неї плану земельної ділянки не може бути визнано безспірним доказом порушення права власності позивача на земельну ділянку, оскільки з цих документів неможливо встановити місце розташування земельних ділянок, на підставі яких документів і досліджень зроблений висновок про накладення земельних ділянок. Те ж саме стосується і висновків, викладених в ОСОБА_2 перевірки дотримання вимог земельного законодавства №19 від 14 липня 2015 року, складеному державним інспектором сільського господарства в Чернігівській області, які ґрунтуються лише на висновках ОСОБА_10. З відомостей технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 вбачається, що суміжним землекористувачем є ОСОБА_11, яким погоджено межі земельної ділянки позивача. З акту погодження меж суміжними власниками та землекористувачами і розбивочного креслення перенесення в натуру меж земельної ділянки, які знаходяться в технічній документації на земельну ділянку, яка надавалась у власність ОСОБА_9, вбачається, що ця земельна ділянка межує лише із землями запасу Вертіївської сільської ради та землями загального користування (дорогами). Ситуаційні схеми розміщення земельних ділянок, які є в технічній документації на обидві земельні ділянки не дають підстав для висновку про те, що земельна ділянка площею 0,07 га накладається на земельну ділянку площею 0,25 га, яка надавалась ОСОБА_1. Межі земельного масиву, в якому розташовані ці земельні ділянки чітко визначені у вказаних ситуаційних схемах, як і розташування земельних ділянок, що передаються у власність (земельна ділянка 0,25 га по межі масиву, 0,07 га на певній відстані від межі масиву). Прив»язка розташування земельної ділянки ОСОБА_1 до «твердих точок ситуації» на місцевості не підтверджені, оскільки в технічній документації відсутня схема прив»язки земельної ділянки до таких точок.

Інших доказів, які безспірно свідчили б про порушення права власності позивача на земельну ділянку, не надано і клопотань про здобуття таких доказів не заявлено, при цьому судом в порядку ст.12 ЦПК України здійснено в повному обсязі сприяня учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, зокрема, право заявити клопотання про призначення експертизи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді справи судом також враховується слідуюче.

Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем майна та котра набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст.ст.215, 216 ЦК України.

Докази на підтвердження набуття відповідачем ОСОБА_3 земельної ділянки згідно договору купівлі-продажу від 10 липня 2013 року з порушенням встановленого порядку відсутні.

Також в судовому засіданні не встановлені підстави для скасування розпоряджень Ніжинської райдержадміністрації щодо передачі у власність ОСОБА_9 земельної ділянки і визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я останнього.

За таких обставин підстави для задоволення позову в судовому засіданні не встановлені.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору,-Ніжинська міська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Ніжинського міського округу Чернігівської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх інтересах та як законний представник неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень органів державної влади, витребування земельної ділянки,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 22 лютого 2019 року.