ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2060/18Головуючий у 1-й інстанції Квятковська Л.Й.
Провадження № 22-ц/817/425/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

секретаря - Романюк Х.Ю.

сторін - позивача ОСОБА_1 та його представника

адвоката Кметика Я.С., відповідача ОСОБА_2 і

його представника адвоката Каліннікова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2019 року, постановлене суддею Квятковською Л.Й., у цивільній справі № 608/2060/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Джуринська сільська рада Чортківського району Тернопільської області про скасування державного акта, реєстрації права власності та вилучення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що за договором дарування від 18 липня 2002 року він отримав в дар від ОСОБА_3 приміщення заготівельного пункту з господарською будівлею по АДРЕСА_1 . Вказане нежитлове приміщення попередній власник ОСОБА_3 придбав на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з коопзаготоб`єднанням Чортківської райспоживспілки ОСОБА_4 РайСТ в 1993 році. Останньому згідно земельно-облікових документів Джуринської сільської ради Чортківського району належало 0, 22 га земельної ділянки. З урахуванням того, що з моменту укладення договору купівлі-продажу зазначеного приміщення по даний час в Джуринській сільській раді відсутні будь-які рішення ради щодо вилучення в коопзаготоб`єднання Чортківської райспоживспілки Чортківського РайСТ, ОСОБА_3 чи ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки площею 0, 22 га, вважає незаконним і таким, що порушує його права виданий ОСОБА_2 державний акт на земельну ділянку площею 0, 1823 га для обслуговування його житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 й відповідно - державну реєстрацію права власності на землю. Також, просив вилучити у відповідача та передати йому частину земельної ділянки площею 0,0377 га.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, постановленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, без з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставність висновку суду в частині, що речове право на земельну ділянку в позивача не виникало в зв`язку з тим, що така не була сформована як об`єкт цивільних прав і їй не був присвоєний кадастровий номер, оскільки кадастрові номери земельним ділянкам почали присвоювати лише в 2003 році згідно Наказу Держкомзему від 02.07.2003 року за № 174, яким затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель. Також, з посиланням на наявність у матеріалах справи відомостей про реєстрацію спірної земельної ділянки в земельно-облікових документах Джуринської сільської ради безпідставними вважає й зроблений судом висновок про те, що у нього не виникало речове право на земельну ділянку площею 0, 22 га.

Вказує, що судом не було з`ясовано, в який спосіб Джуринською сільською радою була передана земельна ділянка із статусом для ведення підприємницької діяльності у власність ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку. Звертає увагу на відсутність у справі даних щодо зміни цільового використання земельної ділянки площею 0, 22 га для обслуговування приміщення заготпункту на землі для забудови, а також - на відсутність у рішенні сільської ради за № 16 від 08.07.20902 року даних щодо передачі ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та відсутність будь-яких додатків до вказаного рішення, які б містили зазначену інформацію.

Крім цього, зазначає про неврахування судом тієї обставини, що згідно Витягу з плану забудови АДРЕСА_2 знаходився на земельні ділянці площею 0,15 га; інших рішень, якими було збільшено земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 у Джуринській сільській раді не має, в зв`язку з чим сумнівними є наявні у погосподарській книзі сільської ради записи, що в користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебуває земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,18 га.

На думку апелянта, з урахуванням того, що відповідно до вимог ст. ст. 377 ЦК України, 120 ЗК України в 1993 році при укладенні договору купівлі-продажу від коопзаотоб`єднання Чортківської райспоживспілки Чортківського райСТ до ОСОБА_3 перейшло у власність приміщення заготпункту з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , то відповідно до ОСОБА_3 , а в подальшому - до нього перейшла в користування земельна ділянка площею 0, 22 га для обслуговування вказаного приміщення, яка перебувала на праві постійного користування в коопзаготоб`єднання Чортківської райспоживспілки Чортківського РайСТ; органом місцевого самоврядування не приймалося відповідно до вимог ст.ст. 140-149 ЗК України рішення про вилучення у ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0342 га за адресою АДРЕСА_1 ; в користуванні ОСОБА_2 для обслуговування будинку перебувала земельна ділянка меншої площі (0, 15 га); в рішенні органу місцевого самоврядування, на підставі якого відповідачу видано державний акт, відсутні відомості про передачу саме ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0, 1823 га, є підстави вважати, що ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку площею 0, 1823 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Джурин без жодної правової підстави, а відтак Державний акт на право приватної власності на землю від 05 вересня 2002 року серії НОМЕР_2 виданий ОСОБА_2 Джуринською сільською радою та реєстрація права власності від 15.08.2014 року, проведена Державним реєстратором Реєстраційної служби Чортківського РУЮ ОСОБА_7 підлягають скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_2 заперечив відносно апеляційної скарги, вважаючи таку безпідставною, а рішення суду - законним та обґрунтованим. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що ні позивач ОСОБА_1 , ні попередній власник приміщення заготівельного пункту з господарською будівлею в с. Джурин ОСОБА_3 не були власниками або користувачами спірної земельної ділянки. Твердження позивача, що для обслуговування будівлі колишнього приміщення заготпункту з надвірними будівлями в с. Джурин "рахувалась" земельна ділянка площею 0, 22 га є безпідставним, оскільки така земельна ділянка не була сформована як об`єкт цивільних прав, не встановлено її межі в натурі.

Вважає безпідставним посилання апелянта в обґрунтування заявлених вимог на ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на даний час, оскільки до спірних правовідносин (договору дарування від 18.07.2002 року) необхідно застосовувати редакцію вказаної статті станом на 01.01.2002 року, згідно якої при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Позивачем не надано суду доказів переходу йому спірної земельної ділянки на підставі будь-якого договору та доказів підтвердження формування спірної земельної ділянки як об`єкта цивільно-правових відносин. Посилання апелянта на земельно-облікові документи Джуринської сільської ради для підтвердження "закріплення" земельної ділянки за закладами торгівлі є безпідставним, оскільки такий документ не є правовстановлюючим документом на землю для попереднього власника ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що у позивача ОСОБА_1 перебуває на правах оренди земельна ділянка для обслуговування належної йому на праві власності нежитлової споруди загальною площею 0, 1858 га, яка сформована як об`єкт цивільних прав, і якій присвоєно кадастровий номер. Апелянт не наділений правом заявляти вимогу про скасування державного акту та вилучення земельної ділянки,так як не являється ні власником спірної земельної ділянки 0, 0342 га, ні її користувачем.

Твердження апелянта щодо відсутності у рішенні Джуринської сільської ради № 16 від 08.07.2002 року даних про передачу у власність саме ОСОБА_2 земельної ділянки спростовується Додатком до нього, в якому вказано перелік громадян, яким передано у власність відповідні земельні ділянки. Рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого було видано оскаржуваний правовстановлюючий документ (державний акт на землю) не скасовано, такої вимоги позивач в суді першої інстанції не ставив, а чинним законодавством не передбачено вилучення земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності.

Крім того, апелянтом не спростовано висновок Чортківського районного суду щодо застосування в даній справі строку позовної давності, наслідком чого є відмова у задоволенні позову.

У своєму відзиві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Джуринська сільська рада Чортківського району Тернопільської області відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною та просить розглядати дану справу без її участі. Зазначає, що у попереднього власника коопзаготоб`єднання Чортківської райспоживспілки Чортківського райСТ ОСОБА_3 не перебувала у власності чи користуванні земельна ділянка площею 0, 22 га для обслуговування вказаного приміщення, тому вона не може перейти до ОСОБА_1 на законних підставах. Попередній власник нерухомого майна земельного податку або орендної плати не сплачував.

Звертає у вагу на те, що згідно вимог ст. 22 Земельного Кодексу України в редакції від 18.12.1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. За ст.ст. 23, 24 Земельного Кодексу в редакції від 18.12.1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

З урахуванням того, що апелянт ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 01.11.2012 року вже використовує земельну ділянку загальною площею 0,1858 га для обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1 , яка передана йому в оренду на 10 років, відсутні підстави вважати, що має місце порушення його прав.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Кметик Я.С. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник адвокат Калінніков М.О. апеляційної скарги не визнали з підстав, наведених у письмовому відзиві; просили залишити її без задоволення.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Джуринської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18 липня 2002 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар приміщення заготівельного пункту з господарською будівлею в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Попередній власник ОСОБА_3 отримав вказане нежитлове приміщення внаслідок укладеного 21.07.1993 року між ним та коопзаготоб`єднанням Чортківської РайСТ договору купівлі-продажу, що підтверджено рішенням Чортківського районного суду від 17.07.2001 року (а.с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Джуринської сільської ради від 23 березня 2006 року № 15 надано дозвіл ОСОБА_1 на реконструкцію колишнього заготівельного пункту по АДРЕСА_1 під магазин з житловими приміщеннями та зобов`язано виготовити документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку (а.с. 12).

05 листопада 2013 року ОСОБА_1 було видано cвідоцтво про право власності на магазин з вбудованими житловими приміщеннями по АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Для обслуговування магазину з житловими приміщеннями по АДРЕСА_1 . Джурин позивач ОСОБА_1 на підставі договору оренди від 01.11.2012 року, укладеного з органом місцевого самоврядування (власником - Джуринською сільською радою) строком на 10 років, використовує земельну ділянку площею 0, 1858 га (а.с. 54, 61, 65-67).

Відповідач ОСОБА_2 з 15.08.2014 року є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 1823 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що на території Джуринської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Право власності набуте на підставі рішення Джуринської сільської ради № 16 від 08.07.2002 року та зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 10-11, 19).

В додатку до рішення Джуринської сільської ради № 16 від 08.07.2002 року затверджено список громадян, яким передано у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових та господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі, ОСОБА_2 - 1,7628 га (1,5805 - рілля, 0,1823 - буд.) (а.с.14).

В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що попереднім власником нежитлових приміщень ОСОБА_3 з 1993 року по 2002 рік не сплачувалася ні орендна плата за землю, ні земельний податок на території Джуринської сільської ради.

18.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звертався до Джуринської сільської ради з заявою про викуп орендованої ним земельної ділянки площею 0, 1858 га й дане звернення було предметом розгляду сесії Джуринської сільської ради (а.с. 59).

Власником переданої позивачу в оренду земельної ділянки є Джуринська сільська рада Чортківського району Тернопільської області (а.с. 61).

У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту на частину належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 1823 га обмежену площею 0, 03 га з метою доступу для обслуговування інженерної споруди - септика (вигрібного колодязя), з приводу чого 28.02.2017 року Чортківським районним судом Тернопільської області ухвалено таке, що набрало законної сили рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 62-71).

У відповідності до вимог ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 79 ЗК України в редакції від 20.12.2001 року, чинній на час укладення договору дарування між ОСОБА_3 І ОСОБА_1 , земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Згідно вимог ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції від 20.12.2001 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

За ст. 125 ЗК України в редакції від 20.12.2001 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно вимог ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу (ст. 131 ЗК України)

За ст. 132 ЗК Угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) зобов`язання сторін. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не набуто право власності на спірну земельну ділянку, а відтак - права його не порушені, а також - з безпідставності вимоги про вилучення у відповідача земельної ділянки, як такої, що не належить до компетенції суду та пропуску позивачем строку позовної давності для звернення за захистом порушеного права.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають вимогам закону й зроблені на підставі наявних у справі доказів.

Так, з урахуванням тієї обставини, що на час прийняття Джуринською сільською радою 08.07.2002 року рішення № 16 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0, 1823 га позивач ОСОБА_9 не був ні власником нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу укладений через 10 днів після прийняття вказаного рішення), ні власником земельної ділянки та не став власником такої після укладення договору дарування, оскільки при укладенні 18.07.2002 року договору дарування нежитлової будівлі, будь-які інші цивільно-правові угоди між ОСОБА_3 і ОСОБА_9 щодо розпорядження земельною ділянкою не укладалися, як цього передбачала ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції від 20.12.2001 року, що діяла на час виникнення цих правовідносин; а також, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів формування земельної ділянки площею 0, 22 га з присвоєнням їй кадастрового номера, її державної реєстрації та документів, що підтверджують право власності або користування на дану земельну ділянку ОСОБА_1 або попереднього власника ОСОБА_3 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що ОСОБА_1 , ставши власником нежитлового приміщення, права власності на земельну ділянку площею 0, 22 га не набув, як і не набув такого права попередній власник - ОСОБА_3 , а відтак - відсутні підстави вважати, що внаслідок отримання ОСОБА_2 державного акту на земельну ділянку площею 0, 1823 га на підставі рішення Джуринської сільської ради № 16 від 08.07.2002 року та реєстрації свого права власності в 2014 році порушено права позивача.

Більше того, факт використання позивачем ОСОБА_1 , починаючи з 29.12.2012 року на підставі укладеного з власником землі - Джуринською сільською радою договору оренди від 01.11.2012 року для обслуговування належних йому на праві власності приміщень по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0 , 1858 га (що входить до складу тих 0, 22 га землі, які він вважав перейшли до нього від попереднього власника ОСОБА_3 ) в сукупності з відсутністю фактів надходжень впродовж усього періоду оренди з його боку звернень до сільської ради щодо невідповідності розміру чи конфігурації наданої йому в оренду земельної ділянки розміру нежитлової будівлі, для обслуговування якої її надано, та в сукупністю з фактом звернення з його боку до органу місцевого самоврядування у 2016 році про викуп орендованої земельної ділянки спростовують доводи самого ж позивача в частині наявності факту порушення його прав діями відповідачів.

Беручи до уваги те, що права позивача діями відповідачів не порушено, не заслуговують на увагу, як такі, що не мають правового значення в даному випадку доводи його апеляційної скарги в частині не з`ясування судом обставини зміни Джуринською сільською радою статусу переданої ОСОБА_2 земельної ділянки та невідповідності відомостей про розмір земельної ділянки, що перебувала у користуванні відповідача, зазначених у погосподарській книзі тим, що вказані у витізі з плану забудови села Джурин.

Крім цього, з урахуванням положення ст. 12 ЗК України, вірним є висновок суду першої інстанції й щодо безпідставності вимоги позивача про вилучення у відповідача земельної ділянки площею 0, 0377 га та передачу її позивачу, як такої, що не належить до компетенції суду, а є виключно прерогативою органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, з висновком суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, як однієї з підстав відмови у позові, колегія суддів погодитися не може, оскільки не зважаючи на відповідну заяву відповідача, висловлену в ході розгляду справи судом першої інстанції, як одну з підстав заперечення відносно позову, суд не врахував у повному обсязі вимоги ст. 261 ЦК України, згідно якої позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Відповідний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 року за результатами розгляду цивільної справи № 372/1036/15-ц.

Разом з тим, встановивши, що діями відповідача права позивача не порушені, суд першої інстанції в своєму рішенні, як на одну з підстав відмови в позові, необґрунтовано послався на статті закону, що передбачають відмову в позові з урахуванням, у тому числі, й спливу строку позовної давності.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї постанови № 12 від 24.10.2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема, у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

Відмова в задоволенні позову з підстав відсутності порушеного права із зазначенням додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим ухвалене Чортківським районним судом рішення в даній справі підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної його частини посилання суду, як на одну з підстав відмови в позові, на застосування строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 35 ч. 1; 259 ч. ч. 1, 2 , 6, 8; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3; 381 ч. ч. 1, 3; 382 ч. ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2019 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду, як на одну з підстав відмови в позові, на пропуск позивачем строку позовної давності.

В решті - рішення залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 17 червня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи