ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1108/19 Справа № 201/849/18 Суддя у 1-й інстанції - Трещов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної моральної шкоди, мотивуючи його тим, що у січні 2017 року ОСОБА_3 незаконно, на підставі підроблених документів, набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав його бабусі.

Зазначав, що невідомі люди шляхом погроз змусили його покинути зазначений будинок, в якому він проживав та був зареєстрований з 1985 року.

Вказував, що судовим рішенням був встановлений факт належності його бабусі будинку АДРЕСА_1; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на цей будинок за ОСОБА_3; скасована державна реєстрація права власності на нього за ОСОБА_3 і визнано за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок.

Посилаючись на те, що 25 квітня 2017 року в будинку сталася пожежа, внаслідок якої все, що знаходилось в будинку, було знищено, а сам будинок був сильно пошкоджений та оскільки на час пожежі власником будинку був ОСОБА_3, через дії якого він був тимчасово позбавлений права користування цим будинком, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 379.000 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 100.000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог, так як саме ОСОБА_3 завдав матеріальної шкоди його будинку та повинен відшкодувати її.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 24 січня 2017 року за відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-4290, виданого 01 листопада 1990 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с.13).

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування запису про державну реєстрацію права власності було встановлено факт належності ОСОБА_4, яка померла 10 січня 1975 року, правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, виданого виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська 24 березня 1990 року на ім'я ОСОБА_5; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 листопада 1990 року, в якому видавником зазначена Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий №1-4290, про спадкування за законом ОСОБА_3 домоволодіння 15 по провулку Широкому в м.Дніпропетровську після смерті ОСОБА_5; скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме запис №18769554 від 24 січня 2017 року про проведену державну реєстрацію прав власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №101; визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, які складаються з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 55,1 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, сараїв літ.Б,В, погрібу літ.Д.

Дане судове рішення не було оскаржено і набрало законної сили 17 липня 2017 року (а.с. 21-23).

Право власності за ОСОБА_2 зареєстровано 12 грудня 2017 року на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2017 року (а.с.11).

Всередині знеструмленого будинку №15 по провулку Широкому в м.Дніпрі 25 квітня 2017 року відбулась пожежа. З акту про пожежу, складного комісією у складі інспекторів 3 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України Дніпропетровській області, вбачається, що пожежею пошкоджено «дах і сміття в будинку на S = 50 м2»; пошкоджень від пожежі не зазначено (а.с. 12).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна, а саме житлового будинку у м.Дніпропетровськ (Дніпро) пров.Широкому,15, складеного 28 лютого 2017 року (дата огляду 27 лютого 2017 року) суб'єктом оціночної діяльності ПП «Експертна Група Класика» на замовлення ОСОБА_2, вартість будинку №15 по провулку Широкому в м.Дніпрі становила 355.000 грн. (а.с. 29-50).

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_2 без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, недоведеними та безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За правилом статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно з частинами чотири, п'ять статті 319 ЦК України власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини шостої статті 55 Кодексу цивільного захисту України обов'язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

У пункті 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2005 року №76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов'язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Забезпечення пожежної безпеки в інших окремо розташованих на прибудинковій території спорудах і гаражах покладається на їх власників.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Частиною другою статті 1166 ЦК передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Втім колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі позивачем не доведено, що саме відповідач завдав шкоди будинку вчинивши у ньому пожежу.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б)протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г)вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно із частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених до ОСОБА_3 вимог.

Дослідивши матеріали справи колегія судів приходить до висновку про недоведеність позивачем його позовних вимог саме у зв'язку з тим, що ним не доведено, що шкоду будинку спричинено саме ОСОБА_3, оскільки відсутній повний склад правопорушення, у даному випадку наявна лише шкода, втім відсутня протиправна поведінка саме ОСОБА_3, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача та його вина.

Доводи апеляційної скарги не спростовуються факт того, що причини пожежі в будинку не встановлені, як не встановлено і її винуватців.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову,не можуть біти прийняті до уваги у зв'язку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач повинен відшкодувати шкоду і на підставі положень ст.1212 ЦК України є хибними, оскільки по перше правові підстави позову були визначені ним у порядку ст.1166,1167 ЦК України, а по друге ст.1212 ЦК України регулює інші правовідносини.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.