ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 638/4478/18

Провадження № 22-ц/818/722/19

30 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року (суддя - Подус Г.С.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за договором позики, -

встановив:

05.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем звернути стягнення на майно відповідача - нежитлові приміщення 1-го поверху №1,2,5 загальною площею 80,2 кв.м. в літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на вказане майно за позивачем по справі ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15.01.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 100000 грн., що на час укладання договору еквівалентно 20000 доларів США за курсом НБУ, які зобов'язався повернути до 01.07.2007 року.

Умовами договору також було передбачено, що в разі, якщо вся сума боргу не буде повернута в строк до 01.07.2007 року, зобов'язання щодо повернення коштів мають бути виконані шляхом передачі боржником кредитору, тобто ОСОБА_1, нерухомого майна, а саме, нежитлових приміщень 1-го поверху №1,2,5 загальною площею 80,2 кв. м. в літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві приватної власності відповідачу.

Відповідач від виконання своїх зобов'язань ухиляється, гроші до теперішнього часу позивачу не повернув.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив слухати справу без його участі.

Представник відповідача - ОСОБА_6 надав до суду заяву в якій просив слухати справу без його участі, заперечення виклав у відзиві на позов, проти задоволення позову заперечував.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постановлено в рахунок погашення заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем по справі ОСОБА_1 звернути стягнення на майно відповідача - нежитлові приміщення 1-го поверху №1,2,5 загальною площею 80,2 кв.м. в літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на вказане майно за ОСОБА_1 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3, який не приймав участі у справі, в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права. Зазначає, що апелянт є особою, яка хоча і не брала участі у розгляді справи, однак заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.05.2018 року впливає на його законні права та інтереси, завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для нього наслідках, оскільки відповідно до Договору про відступлення права вимоги №30/08/18-У від 01.10.2018 року ОСОБА_3 набув право вимоги до відповідача - ОСОБА_2 за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 28.02.2008 року № 830/27/14-4/12/8-105, що був укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та відповідачем. Оскільки оскаржуваним рішенням було визнано право власності на належний відповідачу об'єкт нерухомості за позивачем - це позбавляє апелянта можливості належним чином задовольнити свої вимоги про стягнення простроченої заборгованості до відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити, а заочне рішення залишити без змін. Звертає увагу на те, що відповідно до Іпотечного договору №830/27/14-4/48/8-081 від 28.02.2008 року Іпотекодержатель у якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху №№14-1-:17-14 в літ. «А-5». загальною площею 159.8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в той час як предметом спору є нежитлові приміщення 1-го поверху №1,2,5 загальною площею 80,2 кв.м. в літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1, які не відносяться до майна, яке входить до предмету іпотеки. Вважає доводи ОСОБА_3 щодо настання для нього, як кредитора несприятливих наслідків у зв'язку із прийняттям оскаржуваного рішення безпідставними, оскільки звернення стягнення на майно у рамках даної справи жодним чином не зменшує масу іпотечного майна чи грошову вимогу ОСОБА_3 Також зазначає, що заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова прийнято 22.05.2018 року, а Договір про відступлення права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» до ОСОБА_3 укладений 01.10.2018 року, тому посилання апелянта на порушення його законних прав та інтересів не обґрунтовані та не відповідають дійсності.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 15.01.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.37).

Відповідно до договору відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 100000 грн.

Відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти до 01.07.2007 року. Умовами договору також було передбачено, що в разі, якщо вся сума боргу не буде повернута в строк до 01.07.2007 року, зобов'язання щодо повернення коштів мають бути виконані шляхом передачі боржником кредитору, тобто ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме, нежитлового приміщення 1-го поверху №1,2,5 загальною площею 80,2 кв. м. в літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1, які належать на праві приватної власності відповідачу.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 30.03.2018 року, нежитлові приміщення 1-го поверху №1,2,5 загальною площею 80,2 кв. м. в літ. «А-5», що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, належать на праві власності ФОП ОСОБА_2 (а.с.10,11).

Задовольняючи позов та звертаючи стягнення на майно відповідача - шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на вказане майно в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що договір позики від 15.01.2007 року не був визнаний судом недійсним, а тому є таким, що породжує юридичні права та обов'язки учасників правовідносин.

Погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до п.п. 4,5 ч. 4 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Таким чином, на суд як державний орган, покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим він має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Частиною 1 ст. 42 ЦПК України встановлено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до ч.ч. 1,3,6 ст.53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов'язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов'язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначено, що 24.12.2004 року на підставі Договору купівлі-продажу № 3021-В-С від 09.10.2004 року ОСОБА_2 набув право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 5 загальною площею 80,2 кв.м. в літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1.

06.11.2007 року на підставі виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.11.2007 за відповідачем було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 17-1-:-17-14 в літ. «А-5», загальною площею 159,8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

28.02.2008 року ОСОБА_2 уклав з Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 830/27/14- 4/12/8-105 у межах максимального ліміту заборгованості до 240 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним Договором кредиту було укладено Іпотечний договір № 830/27/14-4/48/8-081 від 28.02.2008 року, згідно якого в іпотеку передавалось нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень 1-го поверху № 17-1-:-17- 14 в літ. «А-5», загальною площею 159,8 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

08.06.2017 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 2150/15 позов ПАТ«Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту №830/27/14-4/12/8-105 від 29.09.2008 року в сумі 4 175 250,21 грн. та третейський збір в сумі 25 500,00 грн.

Відповідно до Договору про відступлення права вимоги №30/08/18-У від 01.10.2018 року, ОСОБА_3 придбав право вимоги до ОСОБА_2 за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 28.02.2008 року № 830/27/14-4/12/8-105, що укладений між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2

Зважаючи на те, що існує рішення про стягнення з ОСОБА_2 коштів в значному розмірі, підстав вважати, що визнання права власності на спірні нежитлові приміщення за ОСОБА_1 не стосується прав ОСОБА_3 - не можна. Той факт, що договір відступлення права вимоги був укладений пізніше, ніж судом ухвалено оскаржуване рішення на висновки суду не впливає.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не врахував, не з'ясував усіх обставин справи та не обговорив питання про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3, що має значення для правильного вирішення цього спору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

На стадії апеляційного розгляду апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості залучати осіб до участі у розгляді справи і не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Вказане не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися до суду з аналогічним позовом, визначивши коло учасників справи або змінивши предмет позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року - скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за договором позики- залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко