Справа № 369/2763/17 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/776/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року комунальне підприємство (далі-КП) «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 55569 грн. 48 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з актом приймання-передачі майна, затвердженого рішенням Боярської міської ради від 13.10.2006 року, на баланс підприємства для обслуговування передано багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_2, в якому відповідачеві ОСОБА_2 належить на праві власності квартира №10.

Зазначає, що підприємство надавало відповідачеві житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та утримання будинку, однак, відповідач свого обов'язку, як споживача послуг, по оплаті цих послуг не виконувала, а тому за період з грудня 2006 року по грудень 2016 року (станом на 01 січня 2017 року) утворилась заборгованість в розмірі 55569 грн. 48 коп., яку відповідач в добровільному порядку не погасила.

Перед зверненням до суду із вказаним позовом, у березні 2016 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення цієї заборгованості, проте, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2016 року було відмовлено у прийнятті такої заяви.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2017 року позов КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства»задоволено, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 у користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 55569 грн. 48 коп. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2017 року за заявою сторони відповідача ОСОБА_2 заочне рішення скасовано, а ухвалою цього суду від 01.11.2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.12.2017 року, справу передано за підсудністю Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області для розгляду по суті.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку в межах трирічного строку позовної давності за період з березня 2014 року по грудень 2016 року в розмірі 7804 грн. 92 коп. та 224 грн. 43 коп. судових витрат по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, просить його скасувати в частині задоволених вимог з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апелянт погоджується із висновками суду про безпідставність заявлених до неї вимог про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, оскільки такі послуги їй не надаються у зв'язку з відключенням квартири від системи централізованого опалення будинку.

Однак, апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо вирішення спору в іншій частині вимог про стягнення з неї квартирної плати. На думку апелянта, позивач не довів наявності правових підстав для стягнення квартирної плати, факту надання послуг та правомірності нарахування плати за них.

Позивач КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувало, однак, подало відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вказує на неправильність висновків суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.01.2019 року, є дата складення повного судового рішення - 28.01.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2004 року (а.с.18).

Вказаний будинок є багатоквартирним і знаходиться на балансі та обслуговуванні КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» відповідно до рішенняБоярської міської ради від 13.10.2006 року (а.с.10-16).

До створення КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства», будинок знаходився на балансі та обслуговуванні державного комунального підприємства «Боярське міське виробниче управління житлово-комунального господарства».

Предметом спору, є заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та утримання будинку, виконавцем яких є позивач.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача плати за послуги з централізованого опалення, суд першої інстанції виходив із того, що квартиру відповідача у встановленому законом порядку було відключено від системи централізованого опалення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки факт відключення квартири відповідача 28.10.2005 року від системи централізованого опалення із влаштуванням автономного опалення квартири на газовому паливі підтверджується попереднім балансоутримувачем - державним комунальним підприємством «Боярське міське виробниче управління житлово-комунального господарства», силами якого, власне, і було проведено роботи по відключенню квартири (а.с.164).

Крім того, в наданих відповідачем технічних вимогах на проектування відключення квартири від системи централізованого опалення містяться необхідні для такого відключення погодження органу місцевого самоврядування в особі виконавчого комітету Боярської міської ради, балансоутримувача та теплопостачальної організації, які підтверджені печатками і підписами відповідальних осіб.

За таких обставин, доводи сторони позивача про те, що відповідач не зверталась саме до нього із заявою про відключення квартири від системи централізованого опалення, є безпідставними, і спір в цій частині вирішений судом правильно.

Правильними є й висновки суду першої інстанції в частині задоволених вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що договору про надання послуг з утримання будинкуна підставі затвердженого у встановленому законом порядку типового договору між сторонами укладено не було.

Однак, відсутність договору між сторонами щодо надання вказаного виду послуг не є підставою для звільнення відповідача від оплати за надані послуги, оскільки відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Так, статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є одним з видів житлово-комунальних послуг функціонального призначення, складовими частинами якої є, зокрема: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремон, вивезення побутових відходів тощо.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Рішення цих органів про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги є доступними для ознайомлення з ними громадян.

У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їхні якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.20 Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Частиною другою статті 21 цього Закону передбачено обов'язок виконавця послуг, зокрема: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а також розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

У відповідності до ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Представник виконавця повинен з'явитись на виклик споживача, а у разі його неприбуття у погоджений строк або необгрунтованої відмови від підписання акта-претензії, такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менше як два споживачі.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обгрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Враховуючи наведені вище норми закону й те, що доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач зверталась з актами-претензіями до позивача у встановленому законом порядку протягом спірного періоду щодо ненадання позивачем такого виду послуг або неналежного їх надання, в матеріалах справи немає, а відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2, як з власника квартири, заборгованості за послуги з утримання будинку, в якому знаходиться належна їй квартира, в межах строку позовної давності, є законною та обгрунтованою.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального закону, які підлягали застосуванню, не допустив порушень норм процесуального закону, які б призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.