П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 462/4462/18

Провадження № 22-ц/4815/177/19

Головуючий у суді першої інстанції: Бориславський Ю.Л.

Ухвалу суду першої інстанції повним текстом

постановлено в м. Львів 07.09.2018; час: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач 1: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України;

відповідач 2: Апеляційний суд Львівської області;

заявник : ОСОБА_3;

за участі: учасники справи та їх представники не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року в суд звернулась ОСОБА_2 з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - відповідач 1), Апеляційного суду Львівської області (далі - відповідач 2) про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи його, вказувала на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 серпня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року. В подальшому судове рішення було скасовано постановою Верховного Суду від 31 травня 2018 року та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Вважала дії колегії апеляційного суду незаконними, такими, що призвели до тривалої судової тяганини, невиправданого очікування, внаслідок чого їй була завдана моральна шкода, яка полягала у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну.

Розмір моральної шкоди ОСОБА_2 оцінила у сумі 25 000 гривень, які просила стягнути з відповідача 1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 липня 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згодом, 20 серпня 2018 року ОСОБА_3 подав до Залізничного районного суду м. Львова клопотання, де повідомив, що його матір - позивач у справі, померла. Покликаючись на ч.1 ст. 55 ЦПК України, просив залучити його до участі у справі, як її правонаступника.

У відзиві на позовну заяву, поданому 21 серпня 2018 року, відповідач 2 вважав її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Його висновок ґрунтувався на тому, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди, судді, які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні клопотання про залучення його як правонаступника, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди закрито.

Залишаючи клопотання без задоволення та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач у справі помер, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, тому ОСОБА_3 не може бути залучений до участі у справі.

На ухвалу суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність і необґрунтованість, що полягали у порушенні норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На її обґрунтування зазначалося про те, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 і відповідно до ч.1 ст. 55 ЦПК України його необхідно було залучити до участі у справі як правонаступника, адже дані правовідносини допускають правонаступництво. Покликався на п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України і вважав, що цю норму слід було застосувати і зупинити провадження у справі до прийняття ним спадщини.

З викладених міркувань просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи скаржника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно з п. 7 ч. 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Між тим, до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема і особисті немайнові права (п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди було нерозривно пов'язаним з позивачем, а тому відповідно до ст. 1219 ЦК України не може входити до складу спадщини.

Щодо доводів апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції норми ч.1 ст. 251 України, відповідно до якої суд мав би зупинити провадження в справі у разі смерті особи, яка була в ній стороною, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими, адже застосовувалися б виключно тоді, коли спірні відносини допускали б правонаступництво.

Решта аргументів заявника про хибність ухвали на увагу не заслуговують на увагу через їх спростування правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.В.Бондаренко