Головуючий суду 1 інстанції -Кордюкова Ж.І.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 428/7678/18
Провадження № 22-ц/810/140/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Онопрієнка А.Є.,

учасники справи:

позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І. 05.12.2018 року в м.Сєвєродонецьку

у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 15.03.2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір № ЛЗ1203 за умовами якого позивач, як продавець, зобов`язався надати відповідачу, як покупцеві, комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а покупець зобов`язується прийняти цей комплекс згідно акту приймання-передачі та сплатити ціну визначену договором.

За умовами договору вартість комплексу по догляду за обличчям складає 15250 грн, при цьому сторони домовилась, шо покупець сплачує перший платіж у розмірі 3000 грн, а залишок вартості у розмірі 12250 грн сплачує рівними платежами щомісячно та остаточно розраховується за товар не пізніше 15.01.2018 року.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач ОСОБА_2 порушила свої зобов`язання та, відповідно до умов договору, не розрахувалась за товар в повному обсязі, внаслідок чого, станом на день звернення до суду, утворилась заборгованість в сумі 3550 грн.

Крім того позивач зазначає, що умовами п.6.2.договору передбачено, що покупець сплачує продавцю неустойку у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання, та період такого прострочення складає 157 днів з 16.01.2018 року по 21.06.2018 року. Разом з тим, враховуючи положення ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» щодо розміру пені, який не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, вважає, що за період з 16.01.2018 року по 21.06.2018 року загальний розмір пені, розрахований за подвійною обліковою ставкою НБУ складає 507,50 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 4057,50 грн, яка складається з заборгованості в сумі 3550 грн та пені в сумі 507,50 грн.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 грудня 2018 року відмовлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано необґрунтованістю позовних вимог про стягнення заборгованості за договором, що має наслідком залишення їх без задоволення.

Непогоджуючись із зазначеним рішення позивачем ФОП ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на суперечливість рішення матеріалам справи, не вірне встановлення судом фактичних обставин справи, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що за договором неможливо встановити вартість кожного окремого елемента, що входить до нього, як то вартість крему чи вартість однієї послуги, позбавляє суд можливості перевірити правильність і достовірність розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, перевірити, які саме косметичні засоби отримала відповідач, яка вартість кожного окремого засобу, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторонами узгоджені усі істотні умови договору, врегульовано графік платежів. Будь-яких заяв про відмову від договору відповідач не подавала. Як вбачається з акту приймання-передачі, відповідач своїм підписом засвідчила, що вона, як покупець, отримала необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про комплекс по догляду. У зв`язку з тим, що 15.01.2018 року настало, а відповідач згідно умов договору не розрахувалась у повному обсязі за комплекс товарів та послуг по догляду, позивач і звернувся до суду.

Відповідач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18.02.2019 року апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 залишена без руху з наданням строку скаржнику для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 26.03.2019 року клопотання ФОП ОСОБА_1 про поновлення строку задоволено, останньому поновлено строк на апеляційне оскарження заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.12.2019 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.12.2019 року, копія апеляційної скарги з додатком надіслана відповідачу ОСОБА_2 , з роз`ясненням останній права на подання відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі у строк до 10.04.2019 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10.04.2019 року визнано підготовку справи до апеляційного розгляду за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.12.2019 року закінченою та призначено справу до розгляду на 24.04.2019 року о 12-20 год., про що учасники справи повідомлені у встановленому законом порядку.

24.04.2019 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням члена судової колегії судді Гаврилюка В.К. у відрядженні. Справу відкладено на 08.05.2019 року на 11-20 год., про що сторони повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

07.05.2019 року судова повістка на ім`я відповідача ОСОБА_2 . поштовим відділенням повернута до Луганського апеляційного суду із зазначенням про те, що ОСОБА_2 за зазначеною адресою у смт.Сиротине не проживає, також 25.04.2019 року поштовим відділенням Луганському апеляційному суду повернута повістка на ім`я ОСОБА_2 за закінченням терміну зберігання за адресою у м.Києві.

08.05.2019 року відкладено розгляд справи на 22.05.2019 року на 10-20 год. у зв`язку з відсутністю відомостей щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи та ухвалено направити запит до Управління ДМС у Луганській області щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2

08.05.2019 року Луганським апеляційним судом до Управління ДМС у Луганській області направлено запит про надання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2

13.05.2019 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшла інформація від Управління ДМС у Луганській області про те, що ОСОБА_2 з 06.05.2008 року зареєстровано за адресою у смт Сиротине .

22.05.2019 року розгляд справи відкладено на 05.07.2019 року на 11-00 год у зв`язку з відсутністю інформації про належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, про що сторони повідомлені у встановленому законом порядку з направленням на адресу ОСОБА_2 телеграми з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.

05.06.2019 року судове засідання відкладено на 26.07.2019 року на 11-40 год. у зв`язку з відсутністю інформації про належне повідомлення телеграмою відповідача ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, про що сторони повідомлені у встановленому законом порядку. Направлено судовий запит на ім`я директора Луганської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» про надання Луганському апеляційному суду інформації про причину невручення електронного повідомлення (телеграми) ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, а у разі вручення - інформації про час вручення та дані про особу отримувача (особисто адресатом, уповноваженим представником чи інше).

14.06.2019 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшла інформацій від ЛД АТ «Укрпошта» про те, що електронне повідомлення на ім`я ОСОБА_2 за адресою смт . Сиротине не вручене з тих підстав, що за вказаною адресою ОСОБА_2 не проживає та встановити з нею контакт не можливо, за вказаною адресою проживає колишній чоловік та колішня свекруха, які фактично не є родичами, тому вручити дане електронне повідомлення не є можливим. У разі подальшої відсутності ОСОБА_2 дане електронне повідомлення буде відправлене на зберігання.

18.06.2019 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшло повідомлення від поштового відділення про відсутність адресата ОСОБА_2 за місцем проживання та невручення електронного повідомлення.

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, у зв`язку з тим, що місце проживання (перебування) відповідача невідоме, ОСОБА_2 повідомлено про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

З опублікуванням даного оголошення відповідач ОСОБА_2 вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Сторони, яких повідомлено належним чином про дату, місце та час розгляду справи у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи від останніх на адресу Луганського апеляційного суду не надходило. Від позивача-скаржника ФОП ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає

Так, судом першої інстанції встановлено, що 15.03.2017 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу № ЛЗ1203, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язався надати ОСОБА_2 комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя (комплекс по догляду), а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти цей комплекс по догляду згідно акту приймання - передачі та сплатити за нього визначену договором ціну (п.1.1. договору).

Згідно з п. 5.1. договору від 15.03.2017 року №ЛЗ1203 загальна вартість комплексу по догляду становить 15250 грн.

При оплаті комплексу по догляду ОСОБА_2 в день підписання договору вносить 3000 грн. Залишок вартості в сумі 12250 грн ОСОБА_2 сплачує ФОП ОСОБА_1 рівними частками у сумі 1225 грн протягом десяти місяців. Клієнт повністю розраховується за комплекс по догляду не пізніше 15.01.2018 року (п.5 договору).

Згідно зі специфікацією від 15.03.2017 року №1 та актом приймання-передачі від 15.03.2017 року ФОП ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_2 отримала Комплекс по догляду, який складається з набору косметики (очищаючий крем - 1шт., сироватку для зони очей - 1шт., охолоджуючу маску - 1шт., крем сонцезахисний - 1шт., крем-догляд навколо очей - 1шт.) та послуг (антикупероз - 4 відвідування, регенерація - 4 відвідування, киснева маска - 1 відвідування).

Згідно з довідкою про розрахунок заборгованості ОСОБА_2 станом на день звернення до суду з позовом, тобто на 21.06.2018 року, має заборгованість за договором від 15.03.2017 року № ЛЗ1203 зі сплати вартості товару в загальній сумі 3550 грн.

Як вбачається з наданої довідки про розмір заборгованості станом на 01.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 сплатила частину вартості товару на загальну суму 5000 грн та отримала частину косметологічних послуг на загальну суму 2015 грн, які сплатила в повному обсязі.

На підтвердження часткового виконання своїх зобов`язань за договором позивачем надано товарні чеки від 15.03.2017 року №52 - на суму 3000 грн, від 06.05.2017 року № 139 - на суму 1225 грн, від 29.05.2017 року №185 на суму 350 грн, від 29.05.2017 року №184 на суму 1220 грн, від 28.06.2017 року №214 - на суму 1220 грн, загалом на 7015 грн.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що предметом договору від 15.03.2017 року №ЛЗ1203 та додатків до нього є Комплекс по догляду, який складається з набору косметики (очищаючого крему - 1шт., сироватки для зони очей - 1шт., охолоджуючої маски - 1шт., крему сонцезахисного - 1шт., крему-догляду навколо очей - 1шт.) та послуг (антикупероз - 4 відвідування, регенерація - 4 відвідування, киснева маска - 1 відвідування).

Зі змісту договору від 15.03.2017 року №ЛЗ1203 вбачається, що він містить одночасно ознаки, притаманні договору купівлі-продажу та договору з надання послуг, що на думку суду першої інстанції, укладення такого договору є правом його учасників та відповідає принципу свободи договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що з наданого договору від 15.03.2017 року №ЛЗ1203 та додатків до нього неможливо встановити вартість кожного окремого елемента, що входить до нього, як то вартість крему чи вартість однієї послуги. Договір містить загальну ціну вартості комплексу по догляду в сумі 12250 грн та зазначив, що за таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність і достовірність розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, перевірити, які саме косметичні засоби отримала відповідач, яка вартість кожного окремого косметичного засобу, які косметичні процедури отримала відповідач, яка вартість кожної окремої процедури. Належних та достатніх доказів на підтвердження вищезазначених обставин позивач суду не надав.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за договором, що має наслідком залишення їх без задоволення, при цьому відзначивши, що помилковим є посилання позивача у позовній заяві на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки суб`єктами правовідносин, які врегульовані цим Законом, є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, про що зазначено в преамбулі цього Закону. Таким чином, цей нормативний акт не регулює відносини між позивачем, який є фізичною особою-підприємцем, та відповідачем, який статусу суб`єкта господарювання не має. Крім того, вимога про стягнення пені за несвоєчасне виконання умов договору є похідною від вимоги про стягнення заборгованості за договором. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за договором, то, як наслідок, не може бути задоволена вимога про стягнення пені.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані, в їх сукупності, всі докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, але дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно визначено юридичну природи спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів не вважає за потрібне надавати додатковий правовий аналіз застосованим судом правовим нормам.

Згідно п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачем ФОП ОСОБА_1 . надані підписана сторонами копія договору №ЛЗ1203 від 15.03.2017 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким передбачені усі істотні умови договору щодо предмету договору, умов і порядку передання комплексу по догляду, якості цього комплексу та його ціни та порядку розрахунків, прав та обов`язків сторін, відповідальності сторін, умов повернення комплексу по догляду та інших умов, а.с.5; перелік №1 ( специфікація) до вищезазначеного договору, яка підписана сторонами, а.с.6; акт приймання-передачі товару та послуг, який складений та підписаний сторонами із зазначенням кількості товару та загальної вартості - 15250 грн, а.с.6; товарні чеки щодо оплати покупцем ОСОБА_2 першого внеску за Комплекс згідно договору та оплати за комплекс на загальну суму 7015 грн, а.а.с.9-11; довідку, з якої вбачається, що загальна вартість комплексу складає 15250 грн з яких 8550 грн - вартість набору косметики; 6700 грн - вартість косметичних послуг. ОСОБА_2 сплатила частину вартості товару на загальну суму 5000 грн та отримала частину косметологічних послуг на загальну суму 2015 грн, які сплатила в повному обсязі. Борг ОСОБА_2 перед ФОП ОСОБА_1 складає 3550 грн зі сплати вартості товару.

Колегія суддів погоджується із зазначенням судом першої інстанції того, що з наданого позивачем договору неможливо встановити вартість кожного окремого елемента, що входить до нього, як то вартість крему чи вартість однієї послуги, оскільки договір містить тільки загальну ціну вартості комплексу по догляду в сумі 12250 грн.

Між тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що підписанням акту приймання-передачі від 15.03.2017 року до договору №ЛЗ1203 від 15.03.2017 року відповідач підтвердила отримання товару та послуг на загальну суму 15250 грн, оскільки відповідно до п.7 зазначеного акту комплекс по догляду надано належним чином та в повному об`ємі, претензій щодо переданого Комплексу по догляду і по виконанню умов договору у ОСОБА_2 не має, при цьому, ОСОБА_2 перевірено складові Комплексу по догляду, комплектування, назва та кількість, особисто ознайомлено з властивостями товару, що входить до Комплексу по догляду та отримано інструкції з використання косметики та документи, що підтверджують якість та безпеку товару, а.с.6.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведено надання ОСОБА_2 Комплексу товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя на загальну суму 15250 грн, а також доведена наявність заборгованості зі сплати вартості товару на суму 3550 грн з загальної вартості товару - 8550 грн, а тому зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Питання щодо різниці вартості косметологічних послуг та отриманих відповідачем косметологічних послу не є предметом позову, а тому колегією суддів не досліджується.

Щодо стягнення пені за доводами як позовної заяви так і апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що помилковим є посилання позивача у позовній заяві на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки суб`єктами правовідносин, які врегульовані цим Законом, є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, про що зазначено в преамбулі цього Закону. Таким чином, цей нормативний акт не регулює відносини між позивачем, який є фізичною особою-підприємцем, та відповідачем, який статусу суб`єкта господарювання не має.

Між тим, відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, якою передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Пунктом 6.2. договору №ЛЗ1203 від 15.03.2017 року передбачена відповідальність - сплата неустойки у вигляді пені у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Як встановлено колегією суддів, відповідно до п.5.6. договору №ЛЗ1203 від 15.03.2017 року сторони домовились, що ОСОБА_2 повністю розраховується за Комплекс по догляду не пізніше 15.01.2018 року.

Як вбачається з вимог позовної заяви позивач просить суд стягнути пеню з відповідача за невиконання умов договору щодо оплати отриманого товару з 16.01.2018 року, тобто з наступного від визначеного договором дня для кінцевого розрахунку і до 21.06.2018 року включно, що складає 157 днів та просить стягнути пеню за період з 16.01.2017 року по 21.06.2018 року в сумі 507,50 грн, при цьому позивач посилається на п.6.2. договору №ЛЗ1203 від 15.03.2017 року, а не тільки на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Враховуючи, що за умовами п.6.2. договору №ЛЗ1203 від 15.03.2017 року пеня за період з 16.01.2017 року по 21.06.2018 року складає: 3550 грн х 0,5% х 157 дн. = 2786, 75 грн, та позивач просить стягнути з ОСОБА_2 пеню в сумі 507,50 грн, що є меншою, ніж передбачено договором, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства щодо розгляду справи в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача, за неналежне виконання умов договору №ЛЗ1203 від 15.03.2017 року, підлягає стягненню пеня в сумі 507,50 грн, відповідно до заявлених в цій частині вимог ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником доведено наявність підстав для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позивних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до квитанції №60411 від 21.06.2018 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за звернення до судів першої інстанції в сумі 704,80 грн, а.с.1, та апеляційної інстанції в сумі 1057,20 грн, квитанція №35 від 27.02.2019 року, а.с. 70, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 у зв`язку із задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 17.04.2008 року, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , заборгованість за договором №ЛЗ 1203 від 15 березня 2017 року в загальній сумі 4057,50 грн, що складається з суми боргу - 3550 грн та пені в сумі 507,50 грн, а також судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 липня 2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді О.Ю. Карташов

В.В.Кострицький