Справа № 755/4538/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.

при секретарі Красновій І.В.

справу розглянуто без участі сторін

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи вимоги тим, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11 лютого 2011 року та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів.

12 серпня 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї між онукою позивачки - ОСОБА_4 та відповідачем - ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

12 червня 2013 року позивач надала нотаріально завірену згоду на реєстрацію в квартирі відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідач в квартирі АДРЕСА_1 , не проживає з березня 2018 року, що підтверджується Актами №1 від 18.05.2018 року, №2 від 09.08.2018 року та №3 від 20.02.2019 року складеним головою правління ЖБК «Електромонтажник».

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Представник позивача - ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином за останньою відомою суду адресою його реєстрації.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11 лютого 2011 року та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів.

12 серпня 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

12 червня 2013 року позивач надала нотаріально завірену згоду на реєстрацію в квартирі відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Заява завірена в реєстрі за № 838.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідач в квартирі АДРЕСА_1 , не проживає з березня 2018 року, що підтверджується Актами №1 від 18.05.2018 року, №2 від 09.08.2018 року та №3 від 20.02.2019 року складеним головою правління ЖБК «Електромонтажник».

Необхідність визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, представник позивача обґрунтовує необхідністю розпоряджатися позивачці своєю власністю та сплатою додаткових витрат на житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратила право користування житловою площею, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 704,80 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 317,321,405 ЦК України, ст.ст. 81,280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у справі в сумі 704,80 гривень.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безспосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ ПерехіднихПоложень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: