Справа № 466/4443/17 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/171/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , її представника

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в червні 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської І.Р., органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення коштів, який в подальшому уточнив та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за договором позики, оформленим розпискою від 10.10.2011р, 6000 євро, що еквівалентно 177 240 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.06.2017р., в частках пропорційно вартості майна одержаного в спадщину, а саме: стягнути з ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 26586 грн.; стягнути з ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітньої, на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 150 654 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 265 грн. 80 коп. судового збору; стягнути з ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітньої, на користь ОСОБА_1 1 506 (одна тисяча п`ятсот шість)грн. 20 коп. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10 жовтня 2011 року, ОСОБА_9 позичив у ОСОБА_1 6000 Євро та зобов`язався повернути вказану суму на першу вимогу, факт отримання ОСОБА_9 вказаних коштів підтверджується борговою розпискою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, оскільки за життя ОСОБА_9 кошти за борговою розпискою повернуті ОСОБА_1 не були, позивач звкрнувся до спадкоємців ОСОБА_9 про стягнення позичених коштів зі спадкоємців ОСОБА_9 , його дружини - ОСОБА_3 та малолітньої доньки - ОСОБА_6 .

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Бєлопольська І.Р. про визнання договору позики недійсним, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати договір позики у формі розписки ОСОБА_9 на суму 6000 Євро - недійсним.

В обгрунтування вимог покликалась на те, що позов ОСОБА_1 не відповідає дійсним обставинам та не ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вважає, що оскільки сума договору позики у формі розписки,укладеного її чоловіком, ОСОБА_9 , виходить за межі дрібного побутового, тому для укладення подібного договору позики необхідна була її письмова згода, яку ОСОБА_3 ні за день до укладення договору позики, ні до дня смерті чоловіка, жодної ні усної ні письмової згоди не надавала. Дізналася про договір позики у формі розписки тільки 08 травня 2017 року від приватного нотаріуса Бєлопольської І.Р., чоловік ніколи не повідомляв її про те, що позичає кошти. Правочин, який уклав чоловік ОСОБА_3 з відповідачем, виходить за межі дрібного побутового та вважається укладеним в особливо великому розмірі і не інтересах сім`ї.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року об`єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської І.Р. про стягнення коштів та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської І.Р. про визнання договору позики недійсним (а.с. 69).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни, органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення коштів - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни про визнання договору позики недійсним - задоволено повністю.

Визнано договір позики у формі розписки ОСОБА_9 від 10.10.2011 року на суму 6000 Євро - недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_1 , (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрутованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права. Покликається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що договір позики є недійсним з підстав відсутності згоди ОСОБА_3 на укладення договору позики від 10 жовтня 2011 року, оскільки беручи кошти в позику ОСОБА_9 не розпоряджався спільним майном подружжя, так як кошти йому не належали, а тому згода ОСОБА_3 не була потрібна. Зазначає, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що стягнення коштів із спадкоємців ОСОБА_9 є неможливим через, те, що в борговій розписці позика ОСОБА_9 надається ОСОБА_1 , а в позовній заяві та претензії ОСОБА_1 , такий висновок суду є передчасним, зробленими без належного з`ясування обставин справи та без врахування факту описки у розписці, що мала місце, а відтак вказує на те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки тому, що в паспорті позивача та борговій розписці місцем проживання кредитора значиться місто Ліворно, Італія і що оригінал боргової розписки станом на день подання позову знаходилась і знаходиться в позивача. Апелянт зазначає і те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував обґрунтувань та мотивів позову ОСОБА_1 , відповідно до яких позивач просив стягнути кошти за договором позики, укладеним між позивачем та ОСОБА_9 10 жовтня 2011 року, не як за рахунок спільного сумісного майна подружжя, а як зі спадкоємців ОСОБА_9 , його дружини - ОСОБА_3 та малолітньої доньки - ОСОБА_6 , в інтересах якої діє її матір, ОСОБА_3 , в порядку спадкування визначеного статтею 1282 ЦК України, чим порушено норми матеріального права. Враховуючи зазначене просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 м. Ліворно Італія, був укладений договір позики на суму 6 000 Євро, що підтверджується борговою розпискою написаною ОСОБА_9

03 листопада 2016 року ОСОБА_9 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04 листопада 2016 року, про дану обставину позивачу було відомо, і це убачається з позовної заяви.

08 травня 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. було видано ОСОБА_6 (донька померлого) та ОСОБА_3 (дружина померлого) свідоцтво про право на спадщину за законом.

Із заяви позивача про уточнення позовних вимог від 01.03.2018 року (а.с. 83), вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість за договором позики, оформленим розпискою від 10.10.2011р., 6000 євро, що еквівалентно 177 240 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.06.2017р., в частках пропорційно вартості майна одержаного в спадщину, а саме: стягнути з ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 26586 грн.; стягнути з ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітньої, на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 150 654 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 265 грн. 80 коп. судового збору; стягнути з ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , як законний представник неповнолітньої, на користь ОСОБА_1 1 506 (одна тисяча п`ятсот шість)грн. 20 коп. судового збору.

З вказаним позовом позивач звернувся до суду 21 червня 2017 року, позовні вимоги мотивовано невиконання за життя своїх зобов`язань ОСОБА_9 за договором позики. Як на правову підставу для задоволення позову представник позивача посилається на ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на яку представник позивача посилається як на правову підставу для задоволення позову, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Аналіз ч. 2 ст. статті 1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто, шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

У постанові Верховного Суду України 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що "згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності, як зазначив суд".

Аналогічні висновки щодо застосування положень ст.ст. 1281 та 1282 ЦК України викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 522/407/15-ц (провадження № 14-53 цс 18).

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 1281 ЦК України (в редакції чинній на момент смерті та звернення до суду з вказаним позовом) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, судовий спосіб захисту порушеного права позивача мав полягати у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на спадкове майно, проте такий позов ОСОБА_1 не пред`являвся.

Колегія суддів вважає, що спосіб захисту, обраний позивачем (представником позивача), шляхом стягнення зі спадкоємців коштів, не відповідає встановленим спеціальною нормою законодавства у сфері спадкування способам. При цьому позивачем пропущено шестимісячний строк звернення, який почав обраховуватися з часу відкриття спадщини, та який є преклюзивним (03.11.2016 р. - день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 - останній день пред`явлення вимог до спадкоємців, 21.06.2017 р. - день звернення до суду з позовом).

У зв`язку із чим, вірними є висновки суду про відмову в задоволенні первісного позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні первісного позову, на думку колегії суддів, вірними по суті є висновки про задоволення зустрічного позову, хоча і при помилковому їх обґрунтуванні. При цьому, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текс постанови складено 16.07.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.