Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 757/28305/15-ц

провадження № 61-21997 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

заінтересована особа - кредитна спілка «Центр фінансових послуг»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу кредитної спілки «Центр фінансових послуг» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року у складі судді Писанця В. А. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 й ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року, яким позов кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (далі - КС «Центр фінансових послуг») до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2007 року у розмірі 111 213 грн 70 коп., з яких: неповернута вчасно частина кредиту у розмірі 33 216 грн 73 коп.; сума несплачених вчасно процентів за період з 23 березня 2011 року по 25 березня 2015 року у розмірі 75 326 грн 97 коп.; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 970 грн; сплачений третейський збір у розмірі 700 грн. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено, визнано поруку за договором поруки від 25 червня 2013 року припиненою. Вважали вищевказане рішення третейського суду незаконним, оскільки спір випливає із правовідносин щодо захисту прав споживачів, а тому третейському суду не підвідомчий.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року скасувати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволена. Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року у справі № 108/15 за позовом КС «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року підлягає скасуванню, оскільки справа за позовом КС «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підвідомча третейському суду у силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», так як стосується захисту прав споживача послуг банку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2017 рокуапеляційну скаргу КС «Центр фінансових послуг» відхилено, судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виникли кредитні правовідносини, в яких останні є споживачами послуг кредитної спілки, унаслідок чого відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» ця справа третейському суду не підвідомча, а, отже, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь КС «Центр фінансових послуг» підлягає скасуванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, КС «Центр фінансових послуг» просить оскаржувані судові рішення змінити й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви щодо поручителів: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 757/28305/15-ц з Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у спорі, вирішеному спірним рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року, є поручителями за договором поруки, яким забезпечено кредитний договір. Отже, на них дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється. Таким чином, рішення третейського суду підлягає скасуванню лише у частині споживача кредитних послуг спілки - ОСОБА_1 , а у частині вимог до поручителів є законним.

Доводи особи, яка подала заперечення

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, спір між сторонами при третейському розгляді справи виник у зв`язку з невиконанням кредитного договору для споживчих цілей, поручителі відповідають за зобов`язаннями саме за споживчим кредитним договором, у зв`язку з чим згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейському суду ця справа не підвідомча.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 листопада 2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 000 грн, за сплатою 0,181 % на день, терміном до 25 листопада 2012 року.

02 листопада 2007 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , як поручителями, було укладено три договори поруки, за умовами яких вони як поручителі зобов`язалися солідарно з ОСОБА_1 , як позичальником, відповідати перед кредитною спілкою за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору.

У пункті 7.2 кредитного договору, з урахуванням додаткової угоди до нього від 02 листопада 2007 року, сторони передбачили, що усі спірні питання, пов`язані з виконанням кредитного договору вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року позов КС «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 (позичальник), ОСОБА_4 (поручитель), ОСОБА_5 (поручитель), ОСОБА_2 (поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2007 року у розмірі 111 213 грн 70 коп., з яких: неповернута вчасно частина кредиту у розмірі 33 216 грн 73 коп.; сума несплачених вчасно процентів за період з 23 березня 2011 року по 25 березня 2015 року у розмірі 75 326 грн 97 коп.; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 970 грн; сплачений третейський збір у розмірі 700 грн. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено, визнано поруку за договором поруки від 25 червня 2013 року припиненою.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга КС «Центр фінансових послуг» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про третейські суди» третейський суд утворюється та діє на принципах: законності; незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; обов`язковості для сторін рішень третейського суду; добровільності утворення третейського суду; добровільної згоди третейських суддів на їхнє призначення чи обрання у конкретній справі; арбітрування; самоврядування третейських суддів; всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спорів; сприяння сторонам у досягненні ними мирової угоди на будь-якій стадії третейського розгляду.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зміни до цієї статті внесені 12 березня 2011 року.

Договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником, то такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 рокуу частині стягнення із позичальника - ОСОБА_1 на користь КС «Центр фінансових послуг»заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками судів у частині вирішення питання про скасування рішення третейського суду про стягнення кредитних коштів із поручителів: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з таких підстав.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У частинах першій, другій статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного. Тому сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб поручителя.

Зазначений правовий висновок висловлений у постановах: Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 755/30974/14-ц; Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336 цс 18); Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/11937/16-ц.

Таким чином, оскільки поручителі: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є стороною акцесорного зобов`язання, не є споживачами, і Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено поширення на сторони акцесорних договорів його положень, то висновки судів про неможливість розгляду третейським судом вимог до поручителів не ґрунтуються на вимогах закону, а тому оскаржувані судові рішення у цій частині на підставі статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 рокупро стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Центр фінансових послуг» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у частині скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 30 червня 2015 року, заінтересована особа - кредитна спілка «Центр фінансових послуг», в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк