КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2494/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Волошина В.О. 17 жовтня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,-

встановив:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" 189643,75 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 23 березня 2017 року між сторонами укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №115644, страхова сума 1 900 000 грн. Застрахований транспортний засіб: Mercedes BENZ GLE250D 4 MATIC, реєстраційний номер НОМЕР_1.

18 квітня 2017 року за участю цього транспортного засобу сталася ДТП, чим завдано матеріального збитку на суму 375050,09 грн. Проте страховиком виплачено 129118,84 грн. та 56287,50 грн.

Посилаючись на викладене, просить стягнути недоплачену суму страхового відшкодування.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує на необґрунтованість висновку щодо ненадання доказів про настання страхового випадку, посилаючись на те, що позивачем надано Звіт про визначення вартості матеріального збитку та відповідачем здійснено часткову оплату по страховому випадку, що свідчить про визнання відповідачем випадку страховим та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Зазначає, що постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі №752/8915/17 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 є доступною на сайті Єдиного реєстру судових рішень. Окрім того, на момент здійснення виплати позивачем було надано відповідачу повний перелік документів, необхідних для прийняття рішення, в тому числі і постанову суду.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної інстанції підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з"явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема не надано доказів на підтвердження факту настання страхового випадку, відповідного рішення відповідача про визнання випадку страховим та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, відомостей про виплату позивачу страхового відшкодування, ненадання доказів на підтвердження права власності на транспортний засіб. З огляду на те, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Звертаючись до суду, позивачем на підтвердження своїх вимог надано примірник Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (Особливі умови) серії АМ №115644 від 23 березня 2017 року, страхова сума 1 900 000 грн., франшиза 5% страхової суми, застрахований ТЗ Mercedes BENZ GLE 250D 4 MATIC, реєстраційний номер НОМЕР_1, проте цей договір не містить підпису страхувальника.

З наданої копії договору, які становлять Особливі умови страхування, убачається, що Загальні умови страхування, ОУС (особливі умови страхування), заява на страхування, акт огляду транспортного засобу є невід"ємними частинами договору, не можуть існувати окремо одна від одної та разом складають Договір страхування. Окрім того, відсутність акту огляду транспортного засобу, відповідно до змісту ОУС, є свідченням того, що договір не набрав чинності.

Позивачем до суду першої інстанції надано лише Особливі умови страхування (ОУС) Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №115644, що є лише частиною умов, якими врегульовані правовідносини сторін. При цьому, наданий примірник договору не містить підпису страхувальника.

Окрім того, суду надано Звіт про визначення вартості матеріального збитку №1669, складений 11 травня 2017 року оцінювачем ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_2, згідно із яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 375050,09 грн.

Проте жодних належних доказів, які давали б підстави уважати, що вартість визначеного ФОП ОСОБА_4 матеріального збитку є наслідком дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18 квітня 2017 року, позивачем суду першої інстанції надано не було.

Виходячи з предмету позову, правовідносини сторін регулюються у відповідній частині нормами ЦК України та Законом України "Про страхування" у зв"язку із майновим страхуванням. Закон України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на який у апеляційній скарзі є посилання, застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.980 ЦК України та ст.4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Відповідно до ст.981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Стаття 16 Закону України "Про страхування" передбачає, що договір страхування має містити підписи сторін, проте з наданої позивачем копії договору убачається, що цей документ не містить підпису страхувальника, а відтак і його згоди з умовами договору страхування.

Таким чином, позивачем в обґрунтування позовних вимог надано суду першої інстанції примірник Договору добровільного страхування (лише особливі умови страхування) від 23 березня 2017 року, який не містить підпису страхувальника, та Звіт про визначення вартості матеріального збитку №1669, складений 11 травня 2017 року оцінювачем ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_2, який сам по собі не підтверджує завдання збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 18 квітня 2017 року.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки надані позивачем докази в обґрунтування заявлених вимог не є належними та достатніми для встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

До суду апеляційної інстанції представником позивача надано копію постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі №752/8915/17 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, виписку по рахунку АБ "ПРИВАТБАНК", а також примірник Загальних умов страхування (без зазначення відомостей про страхувальника та його підпису).

За змістом ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об"єктивно не залежали від нього.

Подаючи зазначені вище докази суду апеляційної інстанції, представником позивача необґрунтовано неможливість їх подання до суду першої інстанції, не надано доказів наявності об"єктивних перешкод, які, у разі добросовісного використання процесуальних прав, давали б підстави прийняти ці докази апеляційною інстанцією. При цьому, колегія суддів враховує, що подані додаткові докази є письмовими матеріалами, які перебували в розпорядження безпосередньо позивача, про які позивачу було достовірно відомо, відтак їх неподання до суду першої інстанції не можна уважати таким, що обумовлено винятковими обставинами.

З огляду на положення ст.ст. 83, 89, 367 ЦПК України колегія суддів не приймає додатково подані представником позивача докази та уважає правильним вирішення спору судом першої інстанції на підставі наданих матеріалів.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі №752/8915/17 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 є доступною на сайті Єдиного реєстру судових рішень, відхиляються колегією суддів, оскільки у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. При цьому суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доводи апеляційної скарги про те, що часткова оплата відповідачем вартості страхового відшкодування є підтвердженням визнання останнім дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, відхиляються колегією суддів, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що відповідачем було перераховано позивачу 129118,84 грн. в якості страхованого відшкодування та сума 56287,50 грн. зарахована в якості оплати за договором страхування чергового платежу суду першої інстанції надано не було.

Колегія суддів критично оцінює твердження апеляційної скарги про те, що на момент здійснення виплати позивачем було надано відповідачу повний перелік документів, необхідних для прийняття рішення, в тому числі і постанову суду, оскільки Голосіївським районним судом міста Києва відповідну постанову у справі про адміністративне правопорушення прийнято 24 травня 2017 року, при цьому, за твердження представника позивача, виплата страхового відшкодування була здійснена 22 травня 2017 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з дотримання норм матеріального права на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова