ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/29/19 Справа № 184/1485/17 Суддя у 1-й інстанції - Гукова Р.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/1485/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року, яке ухвалено суддею Гуковою Р.М. о 14 годині 15 хвилин у місті Покров Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі -АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» було стягнуто на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 80 000,00 грн., заподіяну внаслідок нещасного випадку на виробництві, та судовий збір у сумі 551,20 грн., які позивач сплатив на користь ОСОБА_2 у повному обсязі.

З огляду на те, що особою, винною у травмуванні ОСОБА_2 є ОСОБА_1, позивач вважає, що має право зворотної вимоги до винної особи в порядку ст.1191 ЦК України. Оскільки відповідачем у добровільному порядку матеріальна шкода товариству відшкодована не була, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про примусове стягнення вказаних грошових коштів.

Ухвалою суду від 13.11.2017 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» 80 551,00 грн. та судовий збір у розмірі 800,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить змінити рішення суду та зменшити розмір заподіяної шкоди, що підлягає стягненню з нього на користь позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи. Зокрема, вважає, що судом не було взято до уваги той факт, що порушення правил з охорони праці було допущено й іншими працівниками - третіми особами по справі, та й самим потерпілим ОСОБА_2, що є підставою для зменшення розміру відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_9, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представників позивача АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 07.07.1988 року перебуває з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» у трудових відносинах і на даний час працює машиністом екскаватору Олександрівського кар'єру (т. 1 а.с. 7-11).

27 липня 2011 року в Олександрівському кар'єрі АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» стався нещасний випадок, внаслідок якого був травмований помічник машиніста екскаватора ОСОБА_2, про що складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 10.08.2011 року та Акт №3 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, від 18.08.2011 року (т. 1 а.с. 19-22).

Постановою Орджонікізевського міського суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2013 року, за наслідками розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_1, який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України (порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою), яка у встановленому законом порядку набрала законної сили, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.272 КК України, на підставі п. «а» ч. 2 ст. 8 Закону України «Про амністію в Україні у 2011 році» та кримінальне провадження закрито (т. 1 а.с. 12-18).

Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 15 травня 2017 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 80 000,00 грн., без урахування податків і зборів, та судовий збір в сумі 551,20 грн. (т. 1 а.с. 19-23).

На виконання рішення суду, АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» сплатило на користь ОСОБА_2 80 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3739 від 13.06.2017 року (т. 1 а.с.24), а також судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3740 від 13.06.2017 року (т. 1 а.с.25).

11.07.2017 року АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» у порядку ст.1191 ЦК України звернулося до ОСОБА_1 із листом із пропозицією добровільно сплатити кошти у сумі 80 551,20 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», суд першої інстанції виходив з того, що постановою Орджонікізевського міського суд Дніпропетровської області від 08 квітня 2013 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.272 КК України, на підставі п. «а» ч. 2 ст. 8 Закону України «Про амністію в Україні у 2011 році», якою встановлено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеної небезпеки на виробництві особою, яка повинна їх дотримуватись, що спричинило тяжкі наслідки для ОСОБА_2 При цьому суд дійшов висновку про те, що оскільки АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» відшкодувало завдану працівником шкоду, яку стягнуто з товариства на підставі судового рішення, то відповідно до вимог статті 1191 ЦК України воно має право регресної вимоги в розмірі відшкодованої шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресне зобов'язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов'язання.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред'явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Право зворотньої вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата.

Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для предявлення регресного позову.

Такий позов може бути пред'явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на предявлення регресного позову.

Відповідно до частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що шкода, завдана винними діями відповідача, була відшкодована - АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на підставі відповідного судового рішення, яке було виконане 13 червня 2017 року; регресний позов пред'явлений після виконання зазначеного судового рішення у вересні 2017 року, отже, регресна вимога до працівника заявлена в межах річного строку з дня виплати підприємством грошових сум третій особі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Разом із цим, за змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно матеріалів справи та установлених в ній обставин, відповідач ОСОБА_1, виконуючи свої посадові обов'язки машиніста екскаватору Олександрівського кар'єру АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» вчинив порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеної небезпеки на виробництві, що спричинило тяжкі наслідки для помічника машиніста екскаватору Олександрівського кар'єру АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_2, якому АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на підстави рішення суду відшкодував моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я на виробництві, у зв'язку з чим у позивача на законній підставі виникло право вимоги на відшкодування сплаченої суми за рахунок винної особи.

Такий спосіб захисту права позивача на відшкодування сплачених ним коштів ґрунтується на нормах ч.1 ст. 1191 ЦК України, п. 3 ч.1 ст. 134 КЗпП України, його реалізація проведена в межах присічного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

При цьому, обставин, які згідно з положеннями статті 137 КЗпП України є підставою для зменшення розміру відшкодування судом не встановлено.

Так, статтею 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Як встановлено судом, предметом даного спору є саме відшкодування прямої дійсної шкоди, завданої АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», а тому відсутні підстави для врахування ступеню вини працівника і тієї конкретної обстановки, за якої шкоду було заподіяно.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав зменшити розмір відшкодування з рахуванням вини інших посадових осіб АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» та самого потерпілого ОСОБА_2 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішенням Орджонікідзевського міського суду від 15 травня 2017 року при частковому задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, визначено розмір відшкодування в сумі 80 000,00 грн., вже з урахуванням цих обставин (т. 1 а.с. 19-23).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: