ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності, мотивуючи його тим, що 22 травня 2017 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики №А-2017 на 12.000.000 грн.

Вказував, що за умовами вказаного вище договору ОСОБА_3 мав право забезпечити виконання своїх обов'язків заставним майном.

Зазначав, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за договором позики, 22 травня 2017 року було укладено договір застави №Б-2017.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 умови договору позики не виконав, грошові кошти на повернув, у зв'язку з чим він має право вимоги стягнення предмету застави, а тому просив суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на нерухоме майно, що належить на підставі права власності ОСОБА_3, заставною вартістю 1.642.485 грн. в рахунок сплати боргу за договором позики №А-2017 від 22 травня 2017 року та договору застави №Б-2017 від 22 травня 2017 року, що складається з: об'єкту незавершеного будівництва офісного приміщення №1 в осях А-В:8-12, літ.А, у АДРЕСА_1, на 0-му поверсі, загальною площею 151,08 м2, яке складається з: номер приміщення №101 - торговий зал, загальною площею 130,08 кв.м; номер приміщення №102 - вбиральня, загальною площею 3,70 кв.м; номер приміщення №103 - санвузол, загальною площею 2,60 кв.м; номер приміщення №104 - приміщення, загальною площею 14,70 кв.м, об'єкт незавершеного будівництва офісне приміщення №2 в осях А-В:7-12, літ.А, у АДРЕСА_1, на 1-му поверсі, загальною площею 327,83 м2, яка складається з: номер приміщення №201 - торговий зал, загальною площею 313,43 кв.м; номер приміщення №202 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв.м; номер приміщення №203 - коридор, загальною площею 3,50 кв.м.;номер приміщення №204 - санвузол, загальною площею 3,00 кв.м, об'єкт незавершеного будівництва офісне приміщення №3 в осях А-В:7-12, літ.А, у АДРЕСА_1, на 2-му поверсі, загальною площею 368,10 м2, яка складається з: номер приміщення №301 - торговий зал, загальною площею 353,70 кв.м; номер приміщення №302 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв.м; номер приміщення №303 - коридор, загальною площею 3,50 кв.м; номер приміщення №304 - санвузол, загальною площею 3,00 кв.м, об'єкт незавершеного будівництва офісне приміщення №4 в осях А-В:6-12, літ.А, у м.Дніпропетровськ вул.Мечникова,19, на 3-му поверсі, загальною площею 469,05 м2, яка складається з: номер приміщення №401 - торговий зал, загальною площею 454,65 кв.м; номер приміщення №402 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв.м; номер приміщення №403 - коридор, загальною площею 3,50 кв.м; номер приміщення №404 - санвузол, загальною площею 3,00 кв.м, шляхом визнання за ним права власності.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1, особа, яка не брала участі у справі, зазначаючи, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки об'єкти нерухомості, на які визнано право власності, належать йому, чого суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги, відчужені відповідачу ОСОБА_3 вони були ОСОБА_4 незаконно, договір застави є недійсним в силу його нікчемності.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з подальшою відмовою у задоволенні позову з наступних підстав підстав.

Згідно з ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 22 травня 2017 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено в простій письмовій формі договір позики №А-2017.

Згідно умов якого ОСОБА_2 надає у позику ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1.642.485 грн. до 01 серпня 2017 року.

З метою виконання умов пункту 2.2. договору позики сторони погодились укласти договір застави.

Згідно п.2.1. договору позики позикодавець зобов'язаний передати позичальнику у готівковій формі зазначену п.1.1. договору суму позики в строк до 23.05.2017 року з одночасним нотаріальним укладанням договору застави.

22 травня 2017 року ОСОБА_3 було направлено ОСОБА_2 листа про неможливість прибуття до нотаріуса на укладання договору застави та проханням прийняти та підписати доданий до листа договір застави №Б-2017 у простій письмовій формі.

22 травня 2017 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено у простій письмовій формі договір застави №Б-2017.

Згідно пункту 1.1. договору застави цей договір забезпечує виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що виникають у нього з укладеного між ним та ОСОБА_2 договору позики №А-2017 від 22 травня 2017 року, за умови якого заставодавець зобов'язаний повернути у строк до 01 липня 2017 року позичальнику грошові кошти отримані у позику у розмірі 1.642.485 грн., а у разі неповернення суми позики, заставодавець відповідає перед позичальником своїм нерухомим майном, що є предметом застави за цим договором.

Відповідно до п.1.2. договору застави в забезпечення виконання свого зобов'язання за договором позики заставодавець передає заставодержателю у заставу своє нерухоме майно, а саме: об'єкт незавершеного будівництва офісне приміщення №1 в осях А-В:8-12, літ.А, у АДРЕСА_1, на 0-му поверсі, загальною площею 151,08 м2, яка складається з: номер приміщення №101 - торговий зал, загальною площею 130,08 кв.м; номер приміщення №102 - вбиральня, загальною площею 3,70 кв.м; номер приміщення №103 - санвузол, загальною площею 2,60 кв.м, номер приміщення №104 - приміщення, загальною площею 14,70 кв.м; об'єкт незавершеного будівництва офісне приміщення №2 в осях А-В:7-12, літ.А, у АДРЕСА_1, на 1-му поверсі, загальною площею 327,83 м2, яка складається з: номер приміщення №201 - торговий зал, загальною площею 313,43 кв.м; номер приміщення №202 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв.м; номер приміщення №203 - коридор, загальною площею 3,50 кв.м; номер приміщення №204 - санвузол, загальною площею 3,00 кв.м; об'єкт незавершеного будівництва офісне приміщення №3 в осях А-В:7-12, літ.А, у АДРЕСА_1, на 2-му поверсі, загальною площею 368,10 м2, яка складається з: номер приміщення №301 - торговий зал, загальною площею 353,70 кв.м; номер приміщення №302 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв.м; номер приміщення №303 - коридор, загальною площею 3,50 кв.м; номер приміщення №304 - санвузол, загальною площею 3,00 кв.м, об'єкт незавершеного будівництва офісне приміщення №4 в осях А-В:6-12, літ.А, у АДРЕСА_1, на 3-му поверсі, загальною площею 469,05 м2, яка складається з: номер приміщення №401 - торговий зал, загальною площею 454,65 кв.м; номер приміщення №402 - приміщення персоналу, загальною площею 7,90 кв.м; номер приміщення №403 - коридор, загальною площею 3,50 кв.м; номер приміщення №404 - санвузол, загальною площею 3,00 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що вони законні, обґрунтовані та доведені, керувався умовами договору застави майна та тим фактом, що умови договори позики не виконані.

Колегія суддів не може у повній мірі погодиться з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

22 травня 2017 року між сторонами по справі було укладено договір позики №А-2017 на 12.000.000 грн. (а.с.17-18)

Як на підставу для задоволення своїх позовних вимог позивач посилався на договір застави (а.с.19-21), який повинен був забезпечити належне виконання зобов'язань за договором позики.

Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 572 ЦК України і статтею 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року N 2654-XII «Про заставу» визначено заставу як один із способів забезпечення виконання зобов'язань, за яким кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом (частина 1 статті 577 ЦК України).

Частиною другою статті 577 ЦК України і статтею 15 Закону України «Про заставу» передбачено можливість реєстрації застави рухомого майна. Ця реєстрація здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Стаття 16 Закону України «Про заставу» пов'язує право застави рухомого майна з моментом укладення договору застави, а в разі коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Згідно із статтею 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином суд першої інстанції звернув стягнення на нерухоме майно шляхом визнання права власності на заставне майно за нікчемним договором застави.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Колегія суддів наголошує на тому, що згідно договору купівлі-продажу предмету іпотеки від 11 квітня 2014 року саме до апелянта ОСОБА_1 перейшли майнові права на спірне нерухоме майно яке було передана в заставу відповідачем (а.с.99-150).

Відповідно до ч.1 ст.50 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Право на заміну відповідача в судовому процесі закон надає виключно позивачу.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (ст.51 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України та ст.13 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 4 ст.10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Частина 5 ст.12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд першої інстанції крім грубого порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі у справі ОСОБА_1, допустивши таким чином порушення й норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.