АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/52/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304010000 Токова С.Є. Доповідач в апеляційній інстанції - Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

секретаря Винник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2017 року (ухвалене в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Токової С.Є. 26 вересня 2017 року о 12:32 год.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражів в кооперативі,:

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражів в кооперативі.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником гаража у авто-гаражному кооперативі АДРЕСА_1 з 17 березня 2013 року. Без її відома відповідачі 08 квітня 2016 року продали вказаний гараж невідомому їй чоловіку. Пізніше вона дізналася, що покупцем гаража став ОСОБА_6

Крім того, у авто-гаражному кооперативі АДРЕСА_2, починаючи з 11 вересня 2010 року їй була надана орендована кооперативом земля для будівництва. За власні кошти нею був побудований гараж, проте відповідачі без документів продали його ОСОБА_7, який вона за власні кошти викупила у останнього.

Вважає, що вказані правочини мають бути визнані недійсними на підставі статті 215 ЦПК України, а саме недотримання сторонами в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а майно, яке було предметом даних правочинів поверненню власнику, у зв'язку з чим звернулася за захистом своїх прав до суду.

Просила визнати договір купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на гараж ряд АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу від 23 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 гараж АДРЕСА_2 недійсними та повернути їй у власність.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оспорювані договори купівлі-продажу спірних гаражів не було оформлено належним чином, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, тому відповідно до статті 210 ЦК України вважаються неукладеними, та не можуть бути визнані недійсними за наслідками недійсності правочину.

Зазначено, що на даний час між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 існує спір з приводу поділу майна подружжя. Предметом поділу є серед іншого і гаражі, про які вказує позивач у даному позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не заперечує законність рішення суду в частині відмови у задоволенні позову, проте не згідна із встановленими судом обставинами, які стосуються особисто її і можуть бути використані у справі в якій вона бере участь.

Просила змінити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2017 року, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на встановлення судом обставини членства ОСОБА_4 в автокооперативі «Лада», користування гаражами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підстав для встановлення вищевказаної обставини у суду не було, оскільки довідки від 11 вересня 2010 року та від 17 березня 2008 року судом досліджені були лише в копіях, у порушення вимог ч. 2 ст. 64 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення), а оригінали документів суд не дослідив. На довідках не зазначено, ким саме вони підписані. У той же час у неї на руках наявні дві довідки від 01 листопада 2013 року про те, що володільцем відповідних гаражів є ОСОБА_5

Вказувала на те, що у суду не було в розпорядженні документів, які свідчать про те, що автогаражному кооперативу «Лада» земельна ділянка була надана лише у 2010 році згідно рішення Черкаської міської ради від 09 липня 2010 року №5-873 і лише після цього здійснювалось будівництво гаражів.

09 січня 2019 року ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначав, що письмові докази, а саме довідки від 11 вересня 2010 року та 17 березня 2008 року та квитанції до прибуткового касового ордеру були досліджені в оригіналах безпосередньо суддею в судовому засіданні.

Також, вказував на те, що голова правління а/к «Лада» ОСОБА_8 долучав до матеріалів справи № 712/14621/16-ц вищевказані довідки від 11.09.2010 року та 17.03.2008 року.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9, ОСОБА_5, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно ст. 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України в приведеній редакції визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 на підтвердження заявлених нею позовних вимог, зокрема того, що вона являється власником спірних гаражів в автогаражному кооперативі «Лада» надала копії довідок виданих авто кооперативом «Лада», а саме довідки від 11 вересня 2010 року та від 17 березня 2008 року (а.с. 5-6).

Крім того, нею до позовної заяви долучено копію квитанцію до прибуткового касового ордера № 252 від 17.03.2008, згідно якої від ОСОБА_4 прийнято розрахунок за переоформлення гаража в сумі 400 грн., копію договору, дослівно, купівлі-продажу гаража від 17.03.2008 року (а.с. 10, 12).

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 була членом кооперативу та користувалася гаражем АДРЕСА_1 та гаражем АДРЕСА_2. При цьому, в рішенні зазначено, що відомостей про те, чи були вказані гаражі приватизовані, а відтак чи набула вона право власності на них та чи здійснювала оформлення належним чином права власності на них суду не надано (а.с. 72).

Статтею 64 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення) визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

З вищевикладеної статті вбачається, що правомірно подавати копії документів, а оригінали можуть бути оглянуті в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, будучи обізнаною про розгляд справи, в судових засіданнях участі не приймала, клопотань про надання оригіналів документів не заявляла.

До апеляційної скарги ОСОБА_3 також надала копії довідок від 01 листопада 2013 року про те, що ОСОБА_5 є власником гаража АДРЕСА_1 та гаража АДРЕСА_2, завірені ОСОБА_3 (а.с. 80).

При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги щодо поділу майна, згідно до долученої до апеляційної скарги, копії позовної заяви ОСОБА_3 від 12.09.2018, остання вказувала на те, що під час шлюбу з ОСОБА_10 було збудовано два гаражі в автокооперативі «Лада» та, що у відповідності до довідок від 01 листопада 2013 року саме ОСОБА_5 є власником гаражів: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Проте, судом при розгляді справи було правомірно враховано, та зазначено в якості мотивів у рішенні, і те, що в матеріалах справи міститься лист голови правління а/к «Лада» ОСОБА_8 від 29 травня 2017 року. В даному листі зазначено, що ОСОБА_8 став головою кооперативу з 2010 року. Попередній голова правління а/к «Лада» ОСОБА_11 знищив усю документацію даного кооперативу, тому ОСОБА_8, з урахуванням того, що в ряді АДРЕСА_1 та в ряді АДРЕСА_2 ставив автомобіль ОСОБА_5, останньому у 2013 році видав довідки про те, що він є власником указаних гаражів.

Пізніше, з наданих йому документів, йому стало відомо, що з 2008 та з 2010 років власником указаних гаражів була ОСОБА_4, а не її син ОСОБА_5 Однак, коли йому стало про це відомо гаражі вже були відчужені на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_6. ОСОБА_7 у свою чергу відчужив гараж ОСОБА_4, яка з моменту придбання гаража ряд АДРЕСА_2 у листопаді 2016 року стала членом автогаражного кооперативу (а.с. 42).

Отже, з листа вбачається, що дійсно ОСОБА_5 були видані довідки про те, що він є власником вищевказаних гаражів, однак видавались вони без жодного підтвердження, як права власності чи права користування ними так і членства в даному кооперативі.

Інші доводи ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного суду і визнані такими, що не спростовують правильність висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевіривши наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги дійшов висновку, що суд першої інстанції у відповідності до наданих сторонами доказів у підтвердження заявлених вимог та заперечень, обґрунтовано в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зазначив про те, що ОСОБА_4 була членом кооперативу та користувалася гаражем АДРЕСА_1 та гаражем АДРЕСА_2, при цьому не конкретизуючи періоду протягом якого встановлені обставини мали місце, та, водночас, що відомостей про те, чи були вказані гаражі приватизовані, а відтак чи набула позивач права власності на них, та чи здійснювала оформлення належним чином права власності на них, суду не надано.

За викладено, спірні мотиви, наведені в оскаржуваному судовому рішенні, не є такими, що позбавляють ОСОБА_3 доводити при поділі спірного майна подружжя факт побудови гаражів у спосіб визначений цивільним процесуальним законодавством.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_3, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак