Номер провадження: 22-ц/813/656/19
Номер справи місцевого суду: 520/6604/17
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року про закриття провадження у справі (одноособово суддя Огренич І.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора філії комунального підприємства «Комунально - реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради Глущенко Андрія Олександровича, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання неправомірними дій, скасування рішення, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та зобов'язання вчинити певні дії,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

07.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до Державного реєстратора філії КП «Комунально - реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради Глущенко А.О. (далі-держреєстратор), третя особа ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі-Банк) про визнання неправомірними дій, скасування рішення, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, та зобов'язання вчинити певні дії, а саме: визнання неправомірними дій Банка щодо прийняття та реалізації рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу (переоформлення) до Банка права власності на квартиру АДРЕСА_1; визнання неправомірними дій держреєстратора при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.05.2017 року та внесення записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень держреєстратора від 17.05.2017 року за №35219220 про внесення запису про право власності Банка за №20437298; скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно за Банком на квартиру АДРЕСА_1; зобов'язання держреєстратора поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2018 року провадження у справі закрито з підстав п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Позивачу роз'яснено право звернення із позовом до суду адміністративної юрисдикції.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

ОСОБА_2 не погодився з ухвалою суду від 20.09.2018 року і 01.10.2018 року подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду від 20.09.2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність ухвали суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_2 зазначає наступне: однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника; спір матиме приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські діє суб'єктів владних повноважень; згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року справа № 554/14813/15-ц спірні правовідносини пов'язані із захистом приватного права позивача та з необхідністю виконання договору іпотеки, тому спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства; відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя; частиною 1 ст. 36 закону України «Про іпотеку» іпотечне застереження прирівняне до окремого договору, однак у разі його відсутності у договір іпотеки, сторонам необхідно укласти окремий договір щодо позасудового задоволення вимог кредитора; з матеріалів справи вбачається, що згідно договору іпотеки сторони погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; докази укладення такого договору в матеріалах справи відсутні, тому прийняття держреєстратором рішення про державну реєстрацію прав власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним; в постанові від 04.04.2018 року, справа № 817/1048/16, Велика Палата дійшла висновку, що спірні правовідносини, пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, через що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися за правилами ЦПК України; спір з державними реєстраторами, у даному випадку, має приватноправовий характер і підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, представник Банка просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, зазначаючи: суди розглядають у порядку цивільного судочинства вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами; відповідно до ч. 1 ч. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень; згідно із п. 1, 5 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності; відповідно до ч. 9 ст. 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт противоправний (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищою юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині; саме в порядку адміністративного судочинства індивідуальний акт може бути визнаний судом протиправним та скасованим; предметом дослідження в рамках розгляду даної справи є виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, як суб'єкта владних повноважень; між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Держреєстратор не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

20.06.2006 року між Банком і ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 35 000 доларів США на строк до 20.06.2017 року зі сплатою 12,90% річних за користування кредитом (а.с.11-17).

В забезпечення виконання кредитного договору, 20.06.2006 року між Банком і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.18-23).

15.05.2017 року, держреєстратор, на підставі іпотечного договору від 20.06.2006 року між Банком та ОСОБА_2, здійснив реєстрацію за Банком права власності квартири АДРЕСА_1 (а.с.24,24 зворот).

У червні 2017 року в суді загальної юрисдикції виник спір за позовом ОСОБА_2 до держреєстратора про: визнання неправомірними дій Банка щодо прийняття та реалізації рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу (переоформлення) до Банка права власності на квартиру АДРЕСА_1; визнання неправомірними дій держреєстратора при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.05.2017 року та внесення записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень держреєстратора від 17.05.2017 року за №35219220 про внесення запису про право власності Банка за №20437298; скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно за Банком на квартиру АДРЕСА_1; зобов'язання держреєстратора поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с.3-5).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі виходив з того, що даний спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства (а.с.150-152).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (ст. 19 ч.1 ЦПК України).

Спір, який виник між ОСОБА_2 і держреєстратором, у даному випадку, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки держреєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію за Банком прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме із позивачем.

Оскаржувані дії та рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації прав Банка, а не позивача ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_2 поставив питання про визнання неправомірними дій самого Банка щодо прийняття та реалізації рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу (переоформлення) до Банка права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Тому такий спір має приватноправовий характер і з огляду на суб'єктний склад сторін має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати ВС, яка викладена в постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18).

Разом з тим, висновок Великої Палати ВС від 04 вересня 2018 року відрізняється від висновку, викладеного в нею ж у постановах від 4 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, від 5 червня 2018 року у справі № 804/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та № 803/1125/17.

З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 04 вересня 2018 року Велика Палата ВС відступила від свого висновку та у цій справі вперше визначила підстави для відступу від власної правової позиції.

Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на нерухоме майно, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача із позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дає змоги остаточно вирішити спір між цими особами.

Таким чином не виконується основне завдання судочинства: у таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулися реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження.

У даному випадку, зважаючи суб'єктний склад сторін спору, спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

При цьому, належним відповідачем у справі за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, у даному Банк.

Зважаючи на викладене, колегія апеляційного суду звертає увагу позивача і суду першої інстанції на те, що Банк, у даному випадку, має бути не третьою особою, а відповідачем у справі.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи і аргументи позивача у скарзі про необґрунтованість ухвали суду щодо закриття провадження у справі і наявність, у даному випадку, приватноправового спору з приводу реєстрації права власності на нерухоме майно прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Заперечення представника Банка у відзиві на скаргу із посиланням на те, що : із позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати протиправним і скасувати рішення держреєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, тобто просить скасувати індивідуальний акт суб'єкта владних повноважень; позовна заява не містить доводів стосовно невиконання умов цивільно-правової угоди, питання про визнання права на предмет іпотеки позивач перед судом не порушив і своїх вимог цими обставинами не обґрунтував; предметом дослідження в рамках справи є виключно владні управлінські рішення та дії держреєстратора, як суб'єкта владних повноважень і це свідчить про те, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, - не заслуговують на увагу.

Держреєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не мав публічно-правових відносин із позивачем ОСОБА_2, оскільки оскаржувані дії та рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації прав Банка, а не позивача ОСОБА_2

Тому такий спір має приватноправовий характер, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а Банк, оскільки поставлено питання про скасування рішення щодо запису про державну реєстрацію права власності Банка на нерухоме майно, повинен бути залучений до участі у справі в якості відповідача.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про закриття провадження у справі, порушене право позивача підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом скасування ухвали суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ч. п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про закриття провадження у справі, висновки суду не відповідають обставинам справи і нормам ст. 19 ЦПК України, ухвала суду підлягає скасуванню.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 376 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року про закриття провадження у справі - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 18.02.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова