Справа № 464/1610/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/369/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника Львівської української гуманітарної гімназії ім.

Олени Степанів - Жидачівської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2018 рок ОСОБА_1 звернулася до Львівської української гуманітарної гімназії ім. Олени Степанів з позовом, уточнивши вимоги якого, просила скасувати наказ про звільнення з роботи №10-к від 26.02.2018 року; зобов`язати відповідача поновити її на роботі з 26.02.2018 року та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день поновлення на попередній роботі; стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 8000.00 грн.

В обґрунтування позову покликалась на те, що з 17.08.2016 року працювала на посаді фахівця з охорони праці у Львівській українській гуманітарній гімназії ім. Олени Степанів. За час роботи дисциплінарних стягнень не мала, обов`язки виконувала сумлінно, здійснювала видавничо-професійну діяльність до потреб гімназії. Окрім цього, у 2016 році директором гімназії була нагороджена грамотою за активну участь та залучення гімназистів до збереження навколишнього середовища, у 2017 році - за прояв високих знань, умінь і навичок під час проведення Єдиного показового Дня цивільного захисту. Разом з цим, постійно підвищувала кваліфікацію фахівця з охорони праці, отримала сертифікат і диплом з участі у навчаннях та перепідготовці, а також посвідчення про перевірку знань з питань охорони праці. Під час її професійної діяльності директор гімназії ОСОБА_3 намагалася долучити її до дій, які містять ознаки корупційних правопорушень, а саме, примусового збирання коштів з батьків на проведення різних заходів. Не погоджуючись з такими діями, 27.12.2017 року написала в управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради заяву про незаконні дії керівництва гімназії. Окрім цього, про корупційні діяння директора гімназії повідомила Службу безпеки України та Департамент гуманітарної політики Львівської міської ради. Після подання таких заяв, керівництвом гімназії було вчинено ряд перевірок її діяльності, а наказом директора від 26.02.2018 року її звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та відмови від переведення на іншу роботу. Вважає наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Оскільки її звільнення відбулось без законної на те підстави, відповідач зобов`язаний поновити її на роботі, виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду, розмір якої оцінює у 8 000 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської української гуманітарної гімназії ім. Олени Степанів, треті особи : ОСОБА_3 , Національне агентство з питань запобігання корупції про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає, що рішення ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що невірним є посилання суду на те, що згідно протоколу №4 засідання атестаційної комісії від 19.02.2018 року ОСОБА_1 має недостатньо знань з вікової психології та педагогіки, що є бар`єром для побудови якісної та ефективної діяльності, оскільки посадовими обов`язками фахівця з охорони праці не передбачено наявність знань з психології, а п.71 посадової інструкції передбачено, що фахівець повинен мати лише відповідну освіту. Апелянт зазначає, що відповідно до протоколу №4 засідання атестаційної комісії від 19.02.2018 року кваліфікація ОСОБА_1 не перевірялась, відповідні обґрунтування не наведені, а перевірку таких знань здійснювали члени комісії, які відповідними знаннями з питань охорони праці не володіють. Натомість в матеріалах справи наявні сертифікати та дипломи, які підтверджують участь апелянта у навчаннях та перепідготовці, що свідчать про підвищення її кваліфікації, однак суд першої інстанції не врахував це при ухваленні оскаржуваного рішення суду. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на той факт, що всі свідки, які підписували різного акти, згідно яких позивачка відмовлялась ставити свій підпис про ознайомлення з документами, не змогли пояснити конкретних обставин та вказували, що нічого не пам`ятають, а ОСОБА_4 , чий підпис знаходиться у додатку №1 до наказу від 13.02.2018 року, в акті від 12.10.2017 року, в акті від 19.02.2018 року вказав, що з позивачкою розмовляв стосовно її атестації лише один раз, без присутності інших підписантів зазначених актів та про необхідність бути присутньою її на атестації не повідомляв. Апелянт зазначає, що відносини з директором гімназії та працівниками гімназії погіршились саме після написання скарг, після отримання відповіді з Управління освіти Департаменту гуманітарної політики ЛМР. З вищенаведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Львівської української гуманітарної гімназії ім. Олени Степанів Жидачівської Т.М. щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поновленню на роботі підлягають лише незаконно звільнені працівники, а відтак дійшовши висновку що ОСОБА_1 була звільнена з дотриманням вимог чинного законодавства, вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 15.09.2015 була прийнята на роботу в Львівську українську гуманітарну гімназію ім. Олени Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови на посаду лаборанта згідно з наказом №133-к від 14.09.2015, а на підставі наказу №162-к від 17.08.2016 її переведено на посаду фахівця з охорони праці.

Наказом №10-к від 26.02.2018 позивача звільнено з посади фахівця охорони праці згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 ЗКпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та її відмовою від переведення на іншу посаду, що також підтверджується копією її трудової книжки.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Звільнення із зазначених вище підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з цих підстав може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що наказом директора Львівської української гуманітарної гімназії ім. О. Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови від 01.09.2017 №435 «Про створення атестаційної комісії 1 рівня Львівської української гуманітарної гімназії ім. О.Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови у 2017 - 2018 навчальному році» серед іншого, затверджено Положення про проведення атестації непедагогічних працівників (додаток №2 до наказу), створено атестаційну комісію, затверджено склад атестаційної комісії для атестації непедагогічних працівників Львівської української гуманітарної гімназії (додаток № до наказу).

Актом від 01.09.2017, складеного заступником директора ОСОБА_5 в присутності заступника директора ОСОБА_6 та вчителя ОСОБА_7 , підтверджується, що від підписання про ознайомлення з даним наказом позивачка відмовилася.

Наказом директора Львівської української гуманітарної гімназії ім. О.Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови №464 від 15.09.2017 «Про атестацію педагогічних/непедагогічних працівників гімназії у 2017-2018 н.р» затверджено список керівників, педагогічних/непедагогічних працівників, що атестуються (додаток №1), графік проведення атестації (додаток №2), затверджено графік засідань атестаційних комісій (додаток №6), датою проведення атестації позивача згідно з додатком №2 до цього наказу, визначено 19.02.2018, датою ознайомлення з характеристикою - 16.02.2018, проте позивач від підпису про ознайомлення з наказом відмовилася, про що заступником директора ОСОБА_6 складено акт від 15.09.2017, в присутності заступника директора ОСОБА_5 та вчителя ОСОБА_8

Актом від 12.10.2017, складеного членами атестаційної комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , зафіксовано факт ознайомлення позивача з тематикою і графіком проведення засідань атестаційної комісії та відмову останньої від підпису про ознайомлення з такими.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. У разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. У разі відмови працівника від переведення на іншу посаду чи роботу, що відповідає його кваліфікаційному рівню, або від професійного навчання за рахунок коштів роботодавця роботодавець за результатами атестації має право звільнити працівника відповідно до Кодексу законів про працю України. Результати атестації можуть бути оскаржені працівником у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з посадовою інструкцією фахівця з охорони праці №40 від 01.09.2015, з якою позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис, у своїй діяльності фахівець з охорони праці керується Конституцією України, Статутом гімназії, правилами внутрішнього трудового розпорядку, наказами і розпорядженнями директора, посадовою інструкцією, трудовою угодою, правилами і нормами охорони праці, техніки безпеки і протипожежного захисту, державними програми, затвердженими Міністерством освіти та іншими нормативно-правовими актами (п. 1.5). У своїй роботі фахівець підзвітний директорі гімназії, а у вирішенні питань організації заходів з охорони праці безпосередньо підпорядкований заступнику директора з навчально-виховної роботи (п. 8.5).

Пунктом 7.2 посадової інструкції фахівця з охорони праці, до фахівця встановлено кваліфікаційні вимоги, зокрема, раз на три роки проходити навчання та атестацію з охорони праці та безпеки життєдіяльності, що спростовує доводи апелянта про те, що фахівець з охорони праці, який не є педагогічним працівником, не повинен проходити атестацію, оскільки, на думку апелянта, атестацію повинні проходити лише педагогічні працівники.

А відтак, з врахуванням п.7.2 посадової інструкції фахівця з охорони праці, включення ОСОБА_1 в список працівників, які повинні проходити атестацію, є правомірним, а її підпис 01.09.2016 року про ознайомлення з посадовою інструкцією, свідчить про те, що зі змістом посадової інструкції ОСОБА_1 була обізнана, в тому числі і з п.7.2, який передбачає проходження атестації з охорони праці та безпеки життєдіяльності.

Доводи апелянта щодо того, що непедагогічні працівники не повинні проходити атестацію і щодо неправомірного включення її в список керівників та педагогічних працівників, що атестуються (додаток №1 до наказу №464 від 15.09.2017 року), у який включено педагогічних та непедагогічних працівників, серед яких і фахівець з охорони праці ОСОБА_1 . із зазначенням дати проведення атестації -19.02.2018 року, спростовуються вищенаведеним.

Матеріалами справи підтверджується, що за результатами проведеної упродовж січня - лютого 2018 року перевірки стану організації роботи з питань охорони праці, безпеки життєдіяльності та профілактики травматизму, 13.02.2018 видано наказ №88, яким визнано незадовільним стан організації роботи з питань охорони праці, безпеки життєдіяльності та профілактики дитячого травматизму, який здійснюється фахівцем з охорони праці ОСОБА_1 та оголошено останній догану, накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 не оскаржувала.

Слід зазначити, що наказ директора Львівської української гуманітарної гімназії ім. О.Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови від 01.09.2017 №435 «Про створення атестаційної комісії 1 рівня Львівської української гуманітарної гімназії ім. О.Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови у 2017 - 2018 навчальному році» та наказ директора Львівської української гуманітарної гімназії ім. О.Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови №464 від 15.09.2017 «Про атестацію педагогічних/непедагогічних працівників гімназії у 2017-2018 н.р» позивачкою не оскаржувалися, а відтак є чинними, а твердження апелянта про те, що їй не було відомо про проведення атестації, є голослівними.

Актами, складеними членами атестаційної комісії ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , підтверджується, що 16.02.2018 позивач не з`явилася на чергове засідання атестаційної комісії та 19.02.2018 відмовилася прийти на засідання атестаційної комісії.

Окрім цього, актом від 16.02.2018 зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання атестаційної характеристики та прочитання останній її змісту.

Оскільки вищезгадані акти складені не менше, як за участі трьох працівників, які ними підписані, у колегії суддів такі акти не викликають жодних сумнівів, і спростовують доводи апелянта про те, що такі акти не складалися та не підписувалися зазначеними у них особами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції взяв до уваги протокол №4 засідання атестаційної комісії від 19.02.2018, з якого вбачається, що на засіданні встановлено, що внаслідок незадовільної організації та проведення роботи з профілактики виробничого травматизму та його запобіганню у гімназії, в поточному році допущено зростання нещасних випадків під час начального процесу; виявлено фіктивне проведення навчання з охорони праці з підписами у журналах інструктажів; відсутні планування та проведення заходів щодо усунення небезпек, які загрожують життю та здоров`ю педагогів та гімназистів; ОСОБА_1 має недостатньо знань з вікової психології та педагогіки, що є бар`єром для побудови якісної та ефективної діяльності; не проводилась пропаганда безпечних умов праці шляхом виставок, розповсюдження засобів наочної агітації; приймалися рішення та вчинялися дії, що суперечать вимогам чинного законодавства з охорони праці.

Відповідно до атестаційного листа від 19.02.2018, за результатами проведеної атестації рішенням атестаційної комісії ОСОБА_1 визнано такою, що не відповідає займаній посаді - фахівця з охорони праці, рекомендовано працівнику перейти на іншу роботу відповідно до кваліфікації, адміністрації - перевести працівника на іншу посаду.

Ознайомлюватися з даним рішенням позивач відмовилася, про що членами комісії 19.02.2018 складено відповідний акт.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , врахував ту обставину, що ОСОБА_1 результати атестації та рішення атестаційної комісії у встановленому законом порядку не оскаржувала.

Матеріалами справи, зокрема, листом №02/07-91 від 21.02.2018 позивачку повідомлено про невідповідність займаній посаді та запропоновано переведення на вакантну непедагогічну посаду технічного працівника з таким самим посадовим окладом, однак, остання відмовилася від отримання такого листа, про що складено акти від 21.02.2018.

Пункти 6.2, 6.3 Положення про проведення атестації педагогічних працівників Львівської української гуманітарної гімназії ім. О.Степанів, затвердженого наказом директора №435 від 01.09.2017 передбачають, що рішення про переведення працівника, який за результатами атестації визнаний таким, що не відповідає займаній посаді, на іншу посаду (роботу) за його згодою, приймається директором. У разі відмови працівника від переведення на іншу посаду (роботу), директор ЛУГГ ім. О. Степанів за результатами атестації має право звільнити працівника відповідно до КЗпП України.

У зв`язку з виявленою невідповідністю позивача займаній посаді фахівця з охорони правці внаслідок недостатньої кваліфікації та її відмову від переведення на іншу посаду, 26.02.2018р. директором Львівської української гуманітарної гімназії ім. О. Степанів прийнято наказу №10-к «Про її звільнення з роботи ОСОБА_1 ».

Прийняття директором такого наказу обґрунтовано рішенням атестаційної комісії від 19.02.2018 року (протокол №4), яке позивачкою у встановленому законом порядку не оскаржувалося, а відтак є чинним, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано такою, що не відповідає займаній посаді, а також мотивовано відмовою ОСОБА_1 від запропонованої їй іншої вакантної посади.

Згідно з актом від 26.02.2018, складеного заступником директора ОСОБА_5 , позивач відмовилась отримати повідомлення про необхідність отримання трудової книжки під підпис на другому бланку, порвала бланк заяви про припинення перерахування членських внесків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , покази яких не є суперечливими та узгоджуються з долученими до матеріалів справи письмовими доказами, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підставу для сумніву у їх показаннях.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наданою оцінкою судом першої інстанції показанням свідка ОСОБА_14 , які суд оцінив як такі, що жодним чином не свідчить про незаконність звільнення позивача, оскільки вона не була свідком подій, а тому повідомлені нею факти є суб`єктивною оцінкою свідком інформації, повідомленої їй позивачкою, із якою свідок познайомилася 03.02.2018 на зборах громадської організації «Батьківська рада». Безпосередньо свідку були відомі лише обставини щодо вручення позивачці трудової книжки та отримання нею її речей, що відбулись вже після звільнення та не може свідчити про законність чи незаконність звільнення ОСОБА_1

Одним із доводів апеляційної скарги позивачка зазначає те, що наказ про звільнення є незаконним, оскільки такий прийнято з порушенням вимоги ч. 3 ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», так як її звільнення відбулося в період розгляду поданих нею заяв про вчинення керівництвом Львівської української гуманітарної гімназії ім. Олени Степанів корупційних діянь.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2017 ОСОБА_1 звернулася із заявою до управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про наявність у діях директора Львівської української гуманітарної гімназії ім. Олени Степанів ОСОБА_3 ознак корупційних правопорушень, зокрема, під час підготовки до проведення заходу - кіносеансу в школі 28.12.2017. Окрім цього, остання із заявою про вчинення директором ОСОБА_3 дій, які містять ознаки корупційних діянь, зверталася до Управління Служби безпеки України у Львівської області та 20.02.2018 до Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. До національного агентства з питань запобігання корупції стосовно можливих неправомірних дій директора гімназії ОСОБА_3 позивач із заявою звернулася 02.05.2018.

Відтак, суд вважає необґрунтованими та непідтвердженими жодними належними доказами покликання позивача на те, що вона звільнена з порушенням вимог ч. 3 ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції» та таке відбулося у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону, оскільки проходження атестації фахівцем з охорони праці визначено посадовою інструкцією, затвердженою наказом №338 від 28.08.2015, графік її проведення встановлено наказом №464 від 15.09.2017, а заява про корупційні правопорушення подана начальнику управління освіти Львівської міської ради подана 27.12.2017.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 ігнорувала вимоги керівництва гімназії щодо ознайомлення з документами, пов`язаними з проведенням атестації, її відмова супроводжувалася написанням скарг в різні інстанції, що, на думку суду, переслідувало мету не проходити атестацію.

Оскільки факт невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді підтверджено рішенням атестаційної комісії, яке позивачкою не оскаржувалося, а відтак є чинним, суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання звільнення позивача за п.2 ст. 40 КЗпП України незаконним, відсутності підстав для її поновлення на роботі, а відтак і скасування наказу про її звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо звільнення позивача із займаної посади, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.09.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Левик Я.А.

Шандра М.М.