Справа № 500/3082/18
Провадження № 2-о/500/6/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Грубіян Л.І.,

при секретарі Івановій Л.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа Ізмаїльський РВ ГУ ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, обґрунтовуючи тим, що він народився 04 червня 1970 року в м. Ізмаїлі, де навчався у школі № 11 та у професійно-технічному училищі № 8, після чого з 1989 року проходив військову службу в Амурській області СРСР. Він був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, однак повернувшись з армії у травні 1991 року до м. Ізмаїла, він дізнався, що батьки розлучилися та зняли його з реєстрації. У 1993 році він уклав шлюб з ОСОБА_1, однак свідоцтво про реєстрацію шлюбу не зберіглося, 03.03.200 року у них народилася донька ОСОБА_3, з 2004 року він з сімєю проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Державною міграційною службою йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки відсутні документи, які підтверджують проживання його на території України станом на 24 серпня 1991 року, у звязку з чим він потребує встановлення цього юридичного факту в судовому порядку.

Заявник у судовому засіданні підтримав заяву, просив встановити факт проживання ним на території України станом на 24 серпня 1991 року з метою підтвердження його належності до громадянства України.

Представник зацікавленої особи Ізмаїльський РВ ГУДМС України в Одеській області в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги вказані в заяві задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Однак судом не встановлено достатніх доказів, які дозволили б дійти висновку про встановлення юридичного факту проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Так, відповідно до свідоцтва про народження, виднаого 24.06.1970 р., ОСОБА_2 народився 04.06.1970 р. в м. Ізмаїлі Одеської області (а.с. 4).

Відповідно до довідки, виданої Сафянською сільською радою 27.04.2018 р., ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01 жовтня 2004 року (а.с. 11), тобто ця довідка не дає змоги встановити місце проживання заявника станом на 24.08.1991 р.

Відповідно до копії домової книги міститься запис про ОСОБА_2, однак навпроти його прізвища відсутня відмітка органу міліції про реєстрацію місця його проживання - пропискау (а.с. 7), у звязку з чим надані відомості домової книги не дозволяють встановити період проживання ОСОБА_2 на території України.

Військовий квиток, на відомості якого посилається заявник містить відомості про проходження заявником військової служби, а не місце його проживання (а.с. 5).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що дійсно, її брат заявник ОСОБА_2 повернувся з армії у травні 1991 року, після чого проживав на території України. Однак суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_4, оскільки її показання не знайшли свого підтвердження іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Критично оцінюючи показання свідка ОСОБА_4 суд дійшов висновку про недостовірність повідомлених нею відомостей через те, що вона є родичкою заявника та прагне сприяти братові у вирішенні наявної у того проблеми.

Таким чином, у суду відсутні достовірні та достатні докази на підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 315, 316 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2, зацікавлена особа Ізмаїльський РВ ГУ ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.І. Грубіян