Справа №345/129/19
Провадження № 2/345/393/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі

головуючого-судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування домоволодінням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що вона являється власником 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1. Дане домоволодіння належить позивачці та її колишньому чоловікові - ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, що підтверджується рішенням Калуського міськрайонного суду від 03.08.2018 року.

На даний момент в даному домоволодінні проживає відповідач ОСОБА_2 та займає все домоволодіння, а коли позивач приїжджала з м. Калуш, то не мала змоги потрапити до домоволодіння, оскільки відповідач вчиняє скандали та погрожує їй розправою. Тобто позивач, як співвласник, не можу вільно розпоряджатися своєю власністю.

Оскільки про добровільний порядок користування майном позивач з відповідачем не можуть домовитися, то у зв'язку із цим позивач вирішила звернутися до суду із даним позовом.

Відповідно до технічного паспорта на домоволодіння по АДРЕСА_1 дане домоволодіння складається із житлового будинку, загальною площею 199,9 кв.м. та господарських будівель: сарай, стодола, навіс, стайня, убиральня, а також споруди - ворота, хвіртка, огорожа. Із врахуванням технічних характеристик позивач вважає, що їй слід виділити в користування наступне майно - в житловому будинку: цокольний поверх: гараж, площею 23,5 кв.м. (IV); перший поверх: веранда, площею 4,4 кв.м. (№5), житлова кімната, площею 17,9 кв.м. (№6), житлова кімната, площею 20,2 кв.м. (№7), житлова кімната, площею 15,6 кв.м. (№8). З господарських будівель: сарай, площею 11,3 кв.м. (літера Б), стайню, площею 20,2 кв.м. (літера Г).

Відповідачу, відповідно, позивач вважає, що слід виділити в користування наступне майно. В житловому будинку - цокольний поверх: кухню - площею 9,4 кв.м. (№1), тамбур - площею 5,8 кв.м (№І), комору - площею 13,9 кв.м. (№ІІ), комору - площею 10,3 кв.м. (№ІІІ); перший поверх: комору - площею 11,2 кв.м. (№3); житлову кімнату - площею 13,7 кв.м. (№4); мансарду: коридор - площею 7,1 кв.м. (№9), житлову кімнату - площею 25,3 кв.м. (№10). З господарських будівель відповідачу слід виділити стодолу - площею 30,9 кв.м. (літера В); навіс - площею 20,2 кв.м. (літера В1).

При цьому позивач просить залишити в спільному користуванні: в житловому будинку на першому поверсі коридор (№1-1) - площею 10,8 кв.м., коридор (№2) - площею 10,6 кв.м.; з господарських будівель та споруд: убиральня (літера Д), ворота (№1), хвіртка (№2), огорожа (№3).

Позивач зазначає, що запропонований нею варіант порядок користування майном жодним чином не ущемляє права відповідача, оскільки згідно запропонованого нею варіанту користування майном відповідачу виділяється в користування більше майна, а саме в житловому будинку йому у користування просить виділити приміщень, загальною площею 96,7 кв.м., а собі тільки на 81,8 кв.м., тобто на 15 кв.м. більше, ніж собі. Тому позивач просить суд визначити порядок користування домоволодінням по АДРЕСА_1, згідно запропонованого нею варіанту.

Відповідач подав до суду відзив на позов (а.с. 36-37), в якому вказує, що згідний із тим, що даний будинок був побудований, будучи з позивачкою в шлюбі. Проте позовні вимоги визнає частково, оскільки позивач запропонувала варіант визначення користування домоволодінням, виходячи тільки зі свої інтересів. Відповідач вказує, що позивач проживає в АДРЕСА_2. Позивач проживає у спірному будинку, який ще реально недобудований всередині, хоча на нього є свідоцтво про право власності.

Позивач весь час проводить в м. Калуші, не займається сільським господарством, реально не буде проживати в даному будинку, проте звернулася до суду з даним позовом тільки, щоб нашкодити відповідачу. Так, позивач просить виділити їй в користування навіть стайню, хоча не збирається тримати корову, кури, свиней. Тому відповідач пропонує свій варіант визначення порядку користування спірним домоволодінням, а саме: просить виділити йому в житловому будинку на цокольному поверсі - гараж, площею 23,5 кв.м. (IV); на першому поверсі - комору, площею 11,2 кв.м. (№3); житлову кімнату, площею 13,7 кв.м. (№4); веранду, площею 4,4 кв.м. (№5); житлову кімнату, площею 17,9 кв.м. (№6), житлову кімнату, площею 20,2 кв.м. (№7); з господарських будівель і споруд: сарай (літера Б) - площею 11,3 кв.м.; стайню (літера Г) - площею 37,0 кв.м.

Відповідно позивачці відповідач просить виділити: на цокольному поверсі - кухню, площею 9,4 кв.м. (№1), тамбур, площею 5,8 кв.м (№І), комору, площею 13,9 кв.м. (№ІІ), комору, площею 10,3 кв.м. (№ІІІ); на першому поверсі - житлову кімнату, площею 15,8 кв.м.; мансарду: коридор - площею 7,1 кв.м. (№9).

Відповідач вважає, що його варіант виділення в користування вищезазначених приміщень кожному буде відповідати реальному стану речей, так як позивач, якщо і буде приїжджати в даний будинок з м. Калуша, то тільки влітку, так як має житло в м. Калуш і постійно там проживає. Просить врахувати, що на даний час не йде мова про реальний поділ будинковолодіння і в майбутньому відповідач хоче домовитися з дружиною, щоб подарувати даний будинок їхнім дітям.

Позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст. 166 ЦПК України не скористалася.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, зазначених у позові. Наголосила, що їй належить 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1. Вона, хоч і проживає в квартирі у м. Калуші, яка належить їй та її синові на праві спільної власності, проте часто приїжджає у село з дітьми. Проте відповідач не пускає її в будинок, вона не може користуватися власним будинком.

Позивач вказала, що має намір перебратися жити в с. Слобідка, у спірний будинок і розпочати вести там господарство. Зазначила, що не має транспортних засобів, проте просить виділити їй гараж, оскільки син має автомобіль. Водночас позивач визнала, що відповідач має трактор, автомобіль, мотоцикл і мотоблок.

Також позивач просить врахувати, що мансарда ще не повністю закінчена, на даний час не є придатною для проживання, оскільки там немає ні дверей, ні підлоги. Вона не має коштів для того, щоб завершити мансарду, тому просить виділити відповідні приміщення мансарди відповідачу. Також позивач в судовому засіданні погодилася, щоб виділити відповідачу стайню, натомість просить виділити їй сарай. Крім того позивач зазначила, що в майбутньому має намір звернутися до суду із позовом про реальний поділ будинковолодіння.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Просять суд визначити порядок користування домоволодінням, виходячи із варіанту, вказаного у відзиві. Відповідач просить врахувати, що саме він реально проживає у спірному будинку та веде господарство. Також відповідач має у власності транспортні засоби. Відповідач наголосив, що позивач не буде проживати в будинку і не буде вести господарство, а лише хоче всіляко нашкодити відповідачу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.08.2018 року визнано домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; вирішено провести поділ домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-10) вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Разом з тим, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно копії технічного паспорта (а.с. 11-17) домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з:

-житлового будинку, до складу якого входить на цокольному поверсі: кухня (№ 1) - площею 9,4 кв.м., тамбур (№ І) - площею 5,8 кв.м., комора (№ІІ) - площею 13,9 кв.м., комора (№ ІІІ) - площею 10,3 кв.м.; гараж (№ ІV) - площею 23,5 кв.м.; на першому поверсі: коридор (№ 1-1) - площею 10,8 кв.м., коридор (№ 2) - площею 10,6 кв.м., комора (№ 3) - площею 11,2 кв.м.; житлова кімната (№ 4) - площею 13,7 кв.м.; веранда (№ 5) - площею 4,4кв.м., житлова кімната (№ 6) - площею 17,9 кв.м.; житлова кімната (№ 7) - площею 20,2 кв.м.; житлова кімната (№ 8) - площею 15,8 кв.м.; мансарда: коридор (№ 9) - площею 7,1 кв.м., житлова кімната (№ 10) - площею 25,3 кв.м., а також сходова клітка (а),

-з господарських будівель і споруд: сарай (літера Б) - площею 11,3 кв.м.; стодола (літера В) - площею 30,9 кв.м.; навіс (літера В1) - площею 20,2 кв.м.; стайня (літера Г) - площею 37,0 кв.м.; убиральня (літера Д) - площею 1,0 кв.м.; ворота (№ 1) - площею 4,8 кв.м.; хвіртка (№ 2) - площею 1,5 кв.м.; огорожа (№ 3) - площею 121,6 кв.м.; огорожа (№ 4) - площею 17,8 кв.м.

Кожною із сторін запропоновано власні варіанти щодо визначення порядку користування спірним домоволодінням. При цьому обидва варіанти не є об'єктивними, враховують інтереси лише однієї із сторін. Жоден із запропонованих варіантів не забезпечує дотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін.

На підставі п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, в підготовчому судовому засіданні судом було роз'яснено сторонам право заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо можливих варіантів виділення у користування сторонам будинковолодіння по АДРЕСА_1. Водночас сторони вказали, що така експертиза є дороговартісною, а тому не мають наміру звертатися до суду з відповідним клопотанням.

Суд звертає увагу, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним з співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки в натурі, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

За таких обставин, враховуючи, що сторонами визнається та обставина, що саме відповідач має у власності транспортні засоби, на даний час проживає у спірному домоволодінні та веде господарство, а позивач має у власності також житло у м. Калуші, де і фактично проживає, суд приходить до висновку, що слід визначити наступний порядок користування домоволодінням по АДРЕСА_1, а саме:

1) в житловому будинку на цокольному поверсі слід виділити в користування позивачу - кухню (№1), площею 9,4 кв.м., тамбур (№ І), площею 5,8 кв.м., комору (№ ІІ), площею 13,9 кв.м., комору (№ ІІІ), площею 10,3 кв.м.; а відповідачу гараж (№ ІV) - площею 23,5 кв.м., так як відповідач, на відміну від позивача, має транспортні засоби;

2) в житловому будинку на першому поверсі слід виділити в користування позивачу: веранду (№ 5) - площею 4,4 кв.м., житлову кімнату (№ 6) - площею 17,9 кв.м., житлову кімнату (№7) - площею 20,2 кв.м.; а відповідачу, відповідно, слід виділити комору (№ 3) - площею 11,2 кв.м., житлову кімнату (№ 4) - площею 13,7 кв.м., житлову кімнату (№ 8) - площею 15,8 кв.м.; сходову клітку (а), коридор (№ 1-1) - площею 10,8 кв.м., коридор (№ 2) - площею 10,6 кв.м. - залишити у спільному користуванні;

3) в житловому будинку мансарду: коридор (№9) - площею 7,1 кв.м., житлову кімнату (№ 10) - площею 25,3 кв.м. слід виділити в користування відповідачу.

Оскільки, як визнається сторонами, мансарда є незавершеною, суд вважає, що незначне перевищення площі житлового будинку, яка виділена відповідачу, не порушить прав та інтересів позивача. Відступ реальних часток у праві власності від ідеальних у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, є менш значним, що забезпечує дотримання балансу прав та інтересів сторін.

Щодо господарських будівель і споруд, позивач у судовому засіданні не заперечила щодо виділення відповідачу у користування стайні, таким чином, з метою дотримання співвідношення щодо площ виділених у користування будівель та споруд, позивачу слід виділити у користування стодолу (літера В), площею 30,9 кв.м.; навіс (літера В1), площею 20,2 кв.м.; а відповідачу, відповідно, сарай (літера Б), площею 11,3 кв.м. та стайню (літера Г), площею 37,0 кв.м.; убиральню (літера Д) - площею 1,0 кв.м., ворота (№ 1) - площею 4,8 кв.м., хвіртку (№ 2) - площею 1,5 кв.м.; огорожу (№ 3) - площею 121,6 кв.м., огорожу (№ 4) - площею 17,8 кв.м. - слід залишити у спільному користуванні.

Водночас виділення у користування сторонам приміщень без припинення права спільної часткової власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їхніх прав, як власників.

На підставі викладеного, ст.ст. 356-358 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визначити порядок користування домоволодінням по АДРЕСА_1, а саме:

- виділити в користування ОСОБА_1 - в житловому будинку на цокольному поверсі: кухню (№1) - площею 9,4 кв.м., тамбур (№І) - площею 5,8 кв.м., комору (№ІІ) - площею 13,9 кв.м., комору (№ІІІ) - площею 10,3 кв.м.; на першому поверсі: веранду (№5) - площею 4,4 кв.м., житлову кімнату (№6) - площею 17,9 кв.м.; житлову кімнату (№7) - площею 20,2 кв.м.; з господарських будівель і споруд: стодолу (літера В) - площею 30,9 кв.м.; навіс ( літера В1) - площею 20,2 кв.м.;

-виділити в користування ОСОБА_2 - в житловому будинку на цокольному поверсі: гараж (№ІV) - площею 23,5 кв.м.; на першому поверсі: комору (№3) - площею 11,2 кв.м.; житлову кімнату (№4) - площею 13,7 кв.м.; житлову кімнату (№8) - площею 15,8 кв.м.; мансарду: коридор (№9) - площею 7,1 кв.м., житлову кімнату (№10) - площею 25,3 кв.м.; з господарських будівель і споруд: сарай (літера Б) - площею 11,3 кв.м.; стайню (літера Г) - площею 37,0 кв.м.;

-залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в житловому будинку на першому поверсі: сходову клітку (а), коридор (№1-1) - площею 10,8 кв.м., коридор (№2) - площею 10,6 кв.м., з господарських будівель та споруд: убиральню (літера Д) - площею 1,0 кв.м.; ворота (№1) - площею 4,8 кв.м.; хвіртка (№2) - площею 1,5 кв.м.; огорожа (№3) - площею 121,6 кв.м.; огорожа (№4) - площею 17,8 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25.02.2019 року.

Суддя