Справа № 682/3632/18
Провадження № 4-с/682/7/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Шевчука В.В.,

за участю секретаря Придачук Г.Л.,

скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника ОСОБА_2,

державного виконавця Власюка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славута скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Хмельницькій області ОСОБА_3

В обґрунтування поданої скарги вказує на те, що на примусовому виконанні в Славутському міськрайонному відділі ДВС перебуває ухвала суду від 22.01.2019 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод в користуванні майном.

Вказана ухвала суду, як виконавчий документ на думку скаржника не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить ряду обовязкових відомостей, котрі в ньому зазначаються, що було підставою для повернення її державним виконавцем без виконання. Проте всупереч наведеному, державним виконавцем розпочато виконавче провадження та винесено відповідну постанову про його відкриття.

Вважає такі дії державного виконавця протиправними, а тому просить суд визнати їх неправомірними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, зобовязати державного виконавця повернути стягувачу вказану ухвалу суду без прийняття її до виконання та зупинити виконавче провадження на момент розгляду скарги.

Скаржник та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримали, вказуючи, що державний виконавець зобовязаний був повернути ухвалу без виконання та не відкривати по ній виконавче провадження.

Державний виконавець проти задоволення скарги заперечив, оскільки вважає свої дії такими, що відповідають закону, оскільки ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2019 забезпечено цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод у користуванні майном. Вказаною ухвалою суду накладено арешт на спірне майно, котре знаходиться в будівлі за №42 по вул.. Шкільній в с. Варварівка Славутського району Хмельницької області, тобто в приміщенні, що спільно використовується позивачем та відповідачем на підставі договору про спільне використання.

30.01.2019 державним виконавцем Славутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Хмельницькій області ОСОБА_3 на виконання вказаної ухвали суду винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Надаючи правову оцінку вказаним відносинам слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення судом позову як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.157 ЦПК України передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Стаття 1Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлює, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 4 Закону встановлено ряд вимог, яким повинен відповідати виконавчий документ. Так зокрема, у виконавчому документі в тому числі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк предявлення рішення до виконання.

Аргументуючи свою скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що ухвала Славутського міськрайонного суду від 22.01.2019, якою забезпечено позов ОСОБА_4, не відповідає вищевказаним вимогам Закону, оскільки в ній не зазначено ряд відомостей, а саме не вказано адресу місця проживання чи перебування боржника та дату його народження, його реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта, строк предявлення ухвали до виконання. Таким чином, з огляду на викладене, на думку скаржника державний виконавець повинен був діяти відповідно до вимог п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме встановивши, що ухвала суду не відповідає вимогам Закону, повернути її стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення.

Суд не погоджується з такими доводами скарги, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Нормами даного Закону, зокрема статтею 18 закріплено обовязки і права виконавців під час здійснення ними виконавчого провадження.

Частиною 1 вказаної статті передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Оцінюючи в сукупності наведені норми Закону, суд приходить до висновку, що виконуючи вищевказану ухвалу суду, яка підлягає негайному виконанню, вживаючи заходи, спрямовані на збереження зазначеного в ній майна, державний виконавець правомірно виніс постанову про відкриття провадження, оскільки відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що виконавчі дії в тому числі провадяться державним виконавцем і за місцезнаходженням майна боржника.

Відсутність вказаних скаржником в ухвалі відомостей в даному випадку не стало перешкодою для її виконання, а тому підстави для її повернення стягувачу без виконання в державного виконавця були відсутні.

Підсумовуючи наведене, враховуючи мету інституту забезпечення позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця лише з формальних підстав, які не перешкоджали виконанню ухвали суду про забезпечення позову, яка підлягає негайному виконанню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ст.ст.1, 3, 5, 24, 37 Закону України «Про виконавче провадження»,

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Славутського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.