Номер провадження: 22-ц/813/92/19
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у складі судді Михайлюка О.А.,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Просив суд визначити йому розмір аліментів 750 гривень щомісячно, починаючи з 04 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим те, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 липня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Внаслідок зміни матеріального стану позивач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному рішенням суду.

Посилаючись на ст. 192 СК України, позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання дитини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.07.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет», з подальшою індексацією, починаючи з 30.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 15.07.2031 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, врахувавши надані позивачем докази, посилався на те, що розмір аліментів відповідає встановленому прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку та забезпечить позивачу прожитковий мінімуму на одну особу, після сплати аліментів.

Зазначене судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2

В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права ставиться питання про зміну судового рішення в частині розміру стягнення аліментів. Апелянт погоджується з сумою стягнення 800 гривень на місяць.

Також вважає за необхідне змінити судове рішення в частині дати стягнення з 30 листопада 2017 року на 04 серпня 2017 року.

Основними доводами апеляційної скарги є незгода з висновками суду першої інстанції, посилання на докази, які містяться в матеріалах справи щодо наявності у позивача захворювань та необхідність купувати ліки, його заробітна платня становить 2464 грн. на місяць, він має на утриманні хворих батьків похилого віку.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив, яким заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на задовільний матеріальний стан позивача, надавши роздруківки з інтернет-мережі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 судове рішення не оскаржувала, рішення суду переглядається в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, наданого письмового відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 липня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно довідки Одеської загальноосвітньої шкоди №28 І-ІІІ ступенів від 03.08.2017 року №273, ОСОБА_2 з 04 червня 2017 року працює на посаді інженера-електроніка в Одеської загальноосвітньої шкоди № 28 І-ІІІ ступенів.

З довідки про заробітну плату №850 від 28.11.2017 року вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_2 становить 2 464,00 гривень.

Врахувавши докази, надані позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріальний стан позивача після ухвалення рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 липня 2017 року змінився, розмір аліментів які стягуються з позивача за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26.07.2017 року, складає більшу частину його доходу, у зв'язку з чим підлягає зменшенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року регламентовано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а за домовленістю між ними той із них, хто проживає окремо від дітей, може брати участь у їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що також закріплено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я.

Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим СК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 04 червня 2017 року працює на посаді інженера-електроніка в Одеської загальноосвітньої шкоди №28 І-ІІІ ступенів.

Відповідно довідки про заробітну плату №850 від 28.11.2017 року посадовий оклад ОСОБА_2 становить 2464,00 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року встановлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2018 році: прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2018 року -1700 гривень; дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривень.

Отже, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет», з подальшою індексацією, відповідає встановленому прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку та забезпечить позивачу прожитковий мінімуму на одну особу, після сплати аліментів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скаргу, ОСОБА_2 пояснив, що хворіє, у зв'язку з чим потребує додаткових витрат на лікування, на підтвердження стану здоров'я надав медичні довідки та результати медичних обстежень його та його батьків.

Проте надані докази містяться в матеріалах справи до ухвалення судом рішення, вони були враховані судом першої інстанції при частковому задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів не з 30.11.2017 року, а з 04 серпня 2017 року не заслуговують на увагу, оскільки у разі задоволення позову аліменти підлягають стягненню з дня звернення особи з позовом до суду. З матеріалів справи вбачається, що з позовом ОСОБА_2 звернувся 30.11.2017 року (а.с.1).

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, а саме, необхідність його лікування, лікування його батьків, мінімальна заробітна платня з відрахуванням податків та зборів також були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець