Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа №644/13232/14-ц

провадження №61-29807св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чудовська Марина Сергіївна, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна та вселення; ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_1, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чудовська Марина Сергіївна, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна та вселення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, про визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2016 року у складі судді Ізмайлова І. К. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

учасники справи:

позивачі - відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_1,ОСОБА_4,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1,

відповідач - позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

відповідач - третя особа - ОСОБА_2,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чудовська Марина Сергіївна,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чудовська М. С., у якому просив: визнати недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1, укладений 12 жовтня 2011 року між ним, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2; витребувати від ОСОБА_3 на його користь з чужого незаконного володіння 1/4 частину спірної квартири та вселити його у вказану квартиру.

2. Позовна заява мотивована тим, що він був власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. У лютому 2015 року ОСОБА_1 дізнався, що право власності, на раніше належну йому 1/4 частина вказаної квартири на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12 жовтня 2011 року. зареєстровано за ОСОБА_2

3. Вказував, що він жодних договорів щодо відчуження належної йому частини квартири не укладав. У зазначену у договорі дату - 12 жовтня

2011 року він перебував за межами м. Харкова, що унеможливлювало укладення будь-яких договорів за його участі.

4. Крім того, на підставі договору дарування від 05 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_3

5. У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_1, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чудовська М. С., у якому просив: визнатинедійсним договору дарування частини квартири АДРЕСА_1, укладений 12 жовтня 2011 року між ним, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2; витребування від ОСОБА_3 на його користь з чужого незаконного володіння 1/4 частину спірної квартири та вселити його до спірної квартиру.

6. Позовна заява мотивована тим, що на праві спільної часткової власності йому належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_1. У травні 2015 року дізнався, що 12 жовтня 2011 року він подарував своїй матері ОСОБА_2 належну йому 1/4 частину вказаної квартири.

7. Зазначав, що жодних договорів щодо відчуження належної йому частини у праві власності на квартиру він не укладав, у період укладання вказаного договору перебував за межами м. Харкова на змаганнях.

8. ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, у якому просила визнати

ОСОБА_1 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

9. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування від 05 березня 2016 року вона стала власником квартири АДРЕСА_1. У спірній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які не є членами її сім'ї та в квартирі не проживають, забезпечені житлом у іншому місті.

10. Указувала, що тягар утримання квартири повністю покладено на неї, відповідачі не здійснили жодного платежу за нараховані обов'язкові витрати за комунальними послугами та не приймають участі в утриманні квартири. Як власник вона наділена правом використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

11. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_4. відмолено відмовлено у задоволенні позову. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

12. Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не довели належними та допустимими доказами факт відсутності їх у

м. Харкові на час укладання спірного договору та непідписання ними договору дарування від 12 жовтня 2011 року, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

13. Суд також дійшов висновку, що ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуто на законних підставах, а тому, з урахуванням положень статей 317, 383, 391 ЦК України її позов про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірною квартирою, є обґрунтованими.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

14. У касаційних скаргах, поданих у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просять скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

15. Доводи касаційних скарг зводяться до того, що оригінал оспорюваного договору дарування від 12 жовтня 2011 року суду не надавався та не був предметом дослідження судом. Наявні в матеріалах справи його фотокопії не завірені.

16. Касаційні скарги містять посилання на те, що місцевий суд допустив взаєвиключні висновки в частині проведення експертизи. Так, у рішенні місцевий суд указав відсутність експертного дослідженні почерку на оспорюваному правочині. Разом із тим ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки призначення експертизи є обов'язковим лише у разі заявлення про її проведена обома сторонами. Апеляційний суд указані порушення місцевого суду не усунув, а дійшов суперечливих висновків. Так, апеляційним судом відмовлено в задоволенні клопотань у призначенні судової експертизи шляхом постановлення ухвали без видалення до нарадчої кімнати.

17. Аргументом касаційних скарг також указано те, що обмежившись посиланням на те, що відстань між м. Харковом та м. Києвом можна подолати за 12 годин, суд у повній мірі не встановив конкретний час укладення оспорюваного правочину.

18. У касаційній скарзі також указано те, що наявність договору про визначення часток від 13 травня 2011 року у повній мірі не свідчить на намір відчуження належної частки у спірній квартирі.

19. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1, справу витребувано із суду першої інстанції.

20. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі касаційною скаргою ОСОБА_4, справу витребувано із суду першої інстанції.

21. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня

2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

22. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24. У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи інших учасників справи

25. Обґрунтовуючи заперечення на касаційні скарги, ОСОБА_3 вказала, що судові рішення ухваленні з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням процесуального закону. Суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, надав їм оцінку.

26. Доводи заперечень ОСОБА_2 зводяться до того, що оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими, ухвалені із додержанням норм діючого законодавства, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

27. Аргументами заперечень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також зазначено те, що дійсність підпису ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на оспорюваному правочині підтверджено висновками експертиз, проведених у рамках кримінального провадження. Крім того, останні не надали належні та допустимі докази на підтвердження їх відсутності в м. Харкові у день укладення спірного договору дарування 12 жовтня 2011 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

29. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

30. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

31. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

32. Суди встановили, що 12 жовтня 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого, укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чудовською М.С., реєстровий № 6309.

33. Згідно до вказаного договору ОСОБА_4, ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 подарували 3/4 частини АДРЕСА_1 ОСОБА_2

34. 05 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Ж. Є. за реєстром № 162, за яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

35. Згідно із частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

36. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

37. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

38. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

39. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

40. Частиною першою статті 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

41. Як на підставу недійсності договору дарування ОСОБА_4 та

ОСОБА_1, зокрема, посилаються на те, що підписи від їх імені у спірному договорі їм не належать. Зазначали, що на момент підписання договору дарування від 12 жовтня 2011 року вони були відсутні у м. Харкові, що унеможливлює укладання вказаного договору.

42. Ураховуючи вимоги статей 10, 11, 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

43. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

44. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 143 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами).

45. З матеріалів справи слідує, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. В ухвалі суд указав, що ціллю встановлення дійсності підписів вчинених ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у договорі дарування

від 12 жовтні 2011 року частини квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Разом із тим, ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження зустрічних позовів, призначення експертизи призведе до затягування розгляду справи, а, крім того, він не довіряє експертним установам.

46. Наведене спростовує доводи касаційних скарг щодо неповного встановлення судами фактичних обставин справи та порушення принципу змагальності сторін, оскільки саме особи, які оспорюють дійсність свого підпису на договорі дарування заперечили проти призначення почеркознавчої експертизи для визначення дійсності їх підпису в оспорюваному ними правочині.

47. Суд установив, що ОСОБА_3 є єдиним власником спірної квартири, що підтверджено договором дарування від 05 березня 2016 року.

48. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої 29 вересня 2016 року дільницею № 47 КП «Жилкомсервіс», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2,

ОСОБА_1 та ОСОБА_4

49. Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_3 вказувала, що

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не є членами її сім'ї та в квартирі не проживають, забезпечені житлом у іншому місті. Реєстрації останніх у належній їй на праві власності квартирі створює їй певні перешкоди у користуванні власністю та збільшує розмір по сплаті комунальних послуг.

50. Як на правову підставу позову, посилалась на положення статті 391 ЦК України , якою встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядженням своїм майном.

51. З обставин справи слідує, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 і

ОСОБА_3 по праву приватизації у рівних частках - по ј кожному.

52. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишнім подружжям та батьками ОСОБА_4 ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2

53. Тобто сторони у справі є колишніми членами однієї сімї.

54. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

55. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

56. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

57. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

58. Проте навеедна норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

59. Вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном ОСОБА_3 не заявляла. Матеріали справи не містять відомостей щодо уточнення або зміни позовних вимог за зустрічним позовом.

60. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

61. Позов з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України, де предметом доказування є час, з якого особа не користується житлом та відсутність поважних причин для цього, не заявлявся.

62. Згідно зі статтею 119 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, підставами позову, які відповідно до статей 10, 31 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судом, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

63. Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суди наведене не врахували, у повній мірі не визначились з правовою нормою, яка підлягає до застосування

64. Установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного її вирішення.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

65. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

66. Згідно з пунктами 2 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

67. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. РРР ішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, про визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. В іншій частині рРР ішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська