Номер провадження: 22-ц/813/2137/19
Головуючий у першій інстанції Лічман Л.Г.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 (представник ОСОБА_3 ), на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року про визнання права власності в порядку спадкування за законом, ухваленого під головуванням судді Лічманом Л.Г., повний текст рішення складено 02 липня 2018 року, -

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_5 , з яким проживала з моменту одруження у АДРЕСА_2 . Разом з ними проживав батько чоловіка - ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, організацією поховання займалася ОСОБА_1 Спадкоємцями ОСОБА_6 є син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_2

ОСОБА_6 заповіту не склав. Позивачка вважає, що ОСОБА_5 можна вважати таким, що прийняв спадщину - 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , так як він проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на спірну частку квартири та рекомендовано звернутися до суду.

На підставі вищевикладеного, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволений. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні апеляційної скарги ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 зазначає, що покійний брат ОСОБА_2 не приймав спадщину після смерті батька, та не проживав з ним разом, а також зазначає, що судом встановлені фактичні обставини справи, які не підтверджені ніякими доказами, а саме позивачкою не доведено, що її право було порушено, що у неї не було іншого способу захисту свого порушеного права, як тільки звернення до суду з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_8 , представник ОСОБА_1 зазначає, що висновки суду є обґрунтованими, а твердження, викладені в апеляційній скарзі необґрунтовані, оскільки ОСОБА_2 не мала наміру визнавати той факт, що до смерті ОСОБА_1 та її чоловік доглядали ОСОБА_6 та мешкали разом з ним в спірній квартирі, у зв`язку з чим просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлевої О.С. - головуючого судді, суддів - Журавльова О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по червень 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 470 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

В судове засідання, призначене на 03 липня 2019 року ОСОБА_1 не з`явилася, була сповіщена належним чином (а.с. 69).

Колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 та його родина доглядала за батьком, який перестав вставати внаслідок хвороби, вони мали спільне господарство та побут. За адресою кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_5 проживав до смерті, а до теперішнього часу там проживає його дружина ОСОБА_1

Також судом першої інстанції зроблено висновок про те, що визнання ОСОБА_5 таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а значить таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 надасть можливість його дружині успадкувати 1/2 частину спірної квартири. Таке рішення буде справедливим з урахуванням того, що ОСОБА_2 з 2000 року в Україні не проживала, догляд за батьком не здійснювала, навіть у час перебування в Одесі у 2009 році, коли ОСОБА_6 особливо потребував такого догляду. До смерті брата ОСОБА_2 не оспорювала його права на спадкування майна батька, зазначивши його як спадкоємця в заяві про прийняття спадщини, не отримала свідоцтво про право на спадщину, не заявляла відповідного позову до ОСОБА_5

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності належала квартира АДРЕСА_2 , а також автомобіль (а.с. 53, 56 т. 1).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48 т. 1).

Спадкоємцями першої черги є діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 9 т. 1).

ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила призвіще на ОСОБА_2 (а.с. 148- 149 т. 1).

Після смерті ОСОБА_6 , в шестимісячний термін, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась лише ОСОБА_2 при цьому зазначаючи, що окрім неї спадкоємцем є ОСОБА_5 (а.с. 44 т. 1).

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_6 єдиний, хто проживав та був прописаний в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 50-51 т. 1).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 помер вдома, а саме у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 12 т. 1).

Відповідно до довідки, яку отримував ОСОБА_5 , його батько на день смерті проживав один (а.с. 50 зворот т. 1).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13 т. 1).

ОСОБА_5 з 21.03.1994 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та був зареєстрований за адресою - квартира АДРЕСА_4 (а.с. 7, 106, 107 т. 1 ).

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведених обставин справи, доказів, та пояснень свідків, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 проживав в своєї квартирі на день смерті один, його син - ОСОБА_5 постійно з 1994 року та по день своєї смерті проживав в квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 , та яку було отримано позивачкою ОСОБА_1 .

За таких підстав, колегія суддів, дійшла висновку що ОСОБА_5 у відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняв, а саме не звернувся з заявою про прийняття спадщини та не проживав постійно зі спадкодавцем. Спадщину прийняла лише ОСОБА_2 , яка звернулась до нотаріальної контори у відповідності до ст. 1268 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_5 постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_6 , а тому вважається таким, що прийняв спадщину, на підтвердження цих доводів ОСОБА_1 посилалась на довідку видану ЖБК «Моряк», про те, що саме вона проживала з ОСОБА_6 (а.с. 11 т.1).

Приймаючи цю довідку, як належний доказ, поза увагою суду, лишилась та обставина, що позовні вимоги зводяться до того, що саме ОСОБА_5 проживав з батьком, а не позивачка ОСОБА_1

Допустимих та належних доказів, що саме ОСОБА_5 проживав разом з батьком, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 суду не надано.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_5 спадщину не прийняв, за ОСОБА_1 не може бути визнано право власності на те майно, яке не належало спадкодавцю ОСОБА_5 .

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки вони є доведеними та підтверджуються матеріалами справи.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду відмовляє позивачу в задоволенні позову за безпідставністю, оскільки рішення суду ґрунтується на голослівних твердженнях позивача, обставини, що мають значення справи і які суд вважав встановленими - не доведені, а рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п.п.2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 4500 гривен.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 (представник ОСОБА_3 ) - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси 20 червня 2018 року - скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4500 гривен.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 08 липня 2019 року.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець