г Інгулецький районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської області
Справа № 213/3916/18
Номер провадження 2/213/489/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Князєвої Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював з 19.04.2011 по 12.02.2015 та з 11.01.1984 по 18.11.1994 машиністом насосних установок, з 18.11.1994 по 19.04.2011 машиністом млинів на рудозбагачувальній фабриці №2 Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», де здійснював виробничі дії, повязані з фізичним перевантаженням, показники якого перевищували нормативні через недосконалість робочого місця.

Загальний стаж роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів становить 31 рік 1 місяць.

У звязку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися підвищеним навантаженням, що перевищувала гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця, позивач отримав хронічне професійне захворювання.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» від 14.01.2015 позивачу встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова (L5-S1) і шийна (С5-С7) переважно зліва, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ першого-другого ступеню, остеоартрозу ліктьових суглобів, ПФ першого-другого ступеню, периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок з порушенням трофіки кистей (М54.1).

У пункті 17 акту форми П-4 встановлено, що причинами виникнення професійного захворювання є:

робоча поза до 300/ більше 300 - 50-11.9% / - робочої зміни при нормативному значенні до 25% / - %;

перебування в незручній позі до 50% часу зміни при нормативному значенні 36-40%;

перебування в вимушеній позі 2,4-4,2% при нормі «вільна»;

нахили тулуба 176-319 разів при допустимих до 100 разів;

потужність зовнішньої роботи при роботі за участю мязів нижніх кінцівок 94,6 Вт при нормативному значенні 41-90 Вт;

статичне навантаження за з міну при утриманні вантажу:

-двома руками 00 кг*с при нормативних до 70000 кг*с.

Позивач 28.04.2015 пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 30% по радикулопатії.

03.04.2018 позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 30% по радикулопатії та третю групу інвалідності безстроково.

Таким чином, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

У зв'язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв'язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. ОСОБА_2 постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань.

У звязку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 55230 грн.

Представник ПРАТ «ІНГЗК» надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуття та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. У ПРАТ «ІНГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПРАТ «ІНГЗК». Щороку відповідач впроваджує нові методи і засоби, які б сприяли покращенню умов праці своїх правників, та витрачає на охорону праці чималі кошти, що закріплено у колективних договорах між дирекцією та трудовим колективом ПРАТ «ІНГЗК». Зазначають, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці».

Позивач у період роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоровя. Зазначає, що зниження професійної працездатності не може позбавити позивача можливості реалізації своїх повсякденних звичок та бажань. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообовязкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

З 11.01.1984 позивач працював машиністом насосних установок збагачувальної фабрики № 2 ІнГЗК; 18.11.1994 переведений на рудозбагачувальній фабриці № 2 машиністом млина; 19.04.2011 переведений на рудозбагачувальній фабриці № 2 машиністом насосних установок; 13.05.2015 звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с.32-37).

Сторонами не оспорюється той факт, що попередні назви ПРАТ «ІНГЗК» ПАТ «ІНГЗК», ВАТ «ІнГЗК», ІнГЗК.

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 лютого 2015 року проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2, а саме: радикулопатії попереково-крижової (L5-S1) і шийної (С5-С7) переважно зліва, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ першого-другого ступеню, остеоартрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ступеню та колінних суглобів, ПФ першого-другого ступеню, периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок з порушенням трофіки кистей (М54.1).

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 14 січня 2015 року.

Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 19.04.2011 по 12.02.2015 машиністом насосних установок на рудозбагачувальній фабриці №2 ПАТ «ІнГЗК», позивач здійснював виробничі дії, повязані з фізичним перевантаженням, де показники перевищували нормативні через недосконалість робочого місця.

Працюючи з 11.01.1984 по 18.11.1994 машиністом насосних установок на рудозбагачувальній фабриці №2 ІнГЗК та з 18.11.1994 по 19.04.2011 машиністом млинів на рудозбагачувальній фабриці №2 ПАТ «ІнГЗК», також здійснював виробничі дії, повязані з фізичним перевантаженням, де показники перевищували нормативні.

Відповідно до п. 17 акту причиною професійного захворювання визнано: робоча поза до 300/ більше 300 - 50-11.9% / - робочої зміни при нормативному значенні до 25% / - %;

перебування в незручній позі до 50% часу зміни при нормативному значенні 36-40%;

перебування в вимушеній позі 2,4-4,2% при нормі «вільна»;

нахили тулуба 176-319 разів при допустимих до 100 разів;

потужність зовнішньої роботи при роботі за участю мязів нижніх кінцівок 94,6 Вт при нормативному значенні 41-90 Вт;

статичне навантаження за з міну при утриманні вантажу:

-двома руками 00 кг*с при нормативних до 70000 кг*с (а.с. 15-19).

При первинному огляді МСЕК 28 квітня 2015 року ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30 % з радикулопатії з 14 квітня 2015 року до 01 травня 2016 року у звязку професійним захворюванням. Встановлена третя група інвалідності (а. с. 9).

При повторному огляді МСЕК 03 квітня 2018 року позивачу повторно встановлено 30 % втрати професійної працездатності з 01 травня 2018 року безстроково. Група інвалідності третя. (а.с. 11-14).

ОСОБА_2 з приводу професійного захворювання проходив лікування в медичних закладах з 03.11.2014 по 21.11.2014, з 10.07.2015 по 21.07.2015, з 24.10.2016 по 02.11.2016, з 10.01.2017 по 24.01.2017, з 09.01.2018 по 22.01.2018 (а.с. 20-31).

Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоровя, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідачів у її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідачів з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності: 30 % безстроково, визнання його особою з інвалідністю ІІІ групи.

Суд не може погодитися із запереченнями представника ПРАТ «ІНГЗК», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. При цьому суд зазначає, що позивачем та його представником не доведено, що моральна шкода завдана, серед іншого внаслідок втрати працездатності саме у молодому віці, через що він відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні.

Також суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 47000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоровя.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 5, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди 47000 (сорок сім тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Н. В. Князєва