Справа №753/4453/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/1018/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

З 18.10.1997 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з батьками, але перебувають на утриманні позщивача. Відповідач працює та має дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, в зв'язку з чим пощивач просила суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по ј частині на кожного від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року даний позов задоволений частково. Вирішено: шлюб, зареєстрований між сторонами, розірвати; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.03.2018 року й до повноліття дочки ОСОБА_3, а потім - у розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно до повноліття сина ОСОБА_4, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині присудження стягнення з нього аліментів скасувати як незаконне та необґрунтоване та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що внаслідок неналежної оцінки судом першої інстанції доказів, а також неврахування вимог ст. 181 Сімейного кодексу щодо підстав стягнення аліментів, ухвалено протиправне рішення, яке суперечить дійсним обставинам справи. Зазначає, що за умови проживання батька разом з дітьми, у позивача відсутні підстави для звернення до суду за стягненням з нього аліментів. Спільне проживання батька з дітьми спростовує ті обставини, що він ухиляється від свого обов'язку. Позивач також бере участь в утриманні дітей шляхом забезпечення матеріально-побутових умов проживання, надає грошову допомогу та забезпечує усім необхідним. Вважає, що судом невірно встановлені обставини у справі, а висновки суду є такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Вказала, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

Положеннями ст. 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року).

Свою незгоду з ухваленим по суті справи рішенням апелянт обґрунтовує тим, що наведена норма встановлює можливість стягнення аліментів на утримання дітей з одного з батьків виключно за умови його окремого проживання від дітей. Оскільки діти проживають з обома батька в одній квартирі, у позивача відсутні підстави для стягнення з нього аліментів. Зазначена позиція апелянта не може бути прийнята колегією суддів апеляційного суду з огляду її невідповідності вимогам закону. Фактично апелянтом невірно трактується вищевказані положення сімейного законодавства, адже визначальним в даному випадку є не місце проживання дитини, а участь батька чи матері в матеріальному утриманні дітей, забезпечення їх життєвих потреб.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було належним чином встановлено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей. Так судом було встановлено фактичне ухилення батька від матеріального утримання дітей.

Надані відповідачем квитанції щодо сплати житлово-комунальних платежів не можуть вважатися доказом такого к належного утримання, оскільки таке утримання повинно забезпечувати й ряд інших потреб дітей, зокрема щодо харчування, навчання, розвитку, відпочинку, придбання одягу, підручників, тощо. Окрім того відповідач є одним із співвласників квартири, в якій же сам і проживає, відтак оплата житлово-комунальних послуг є частиною його тягаря утримання такого майна.

Критично відноситься суд й до наданих відповідачем квитанцій щодо придбання продікців харчування, оскільки такі квитанції не містять відомостей щодо особи, яка здійснювала такі придбання. Окрім того, як вже було зазначено вище, утримання дітей не може обмежуватися лише придбанням продуктів харчування й є значно ширшим.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо наявності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дітей. Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції щодо того, що позиція відповідача спрямована на уникнення від виконання обов'язку батька на утримання його дітей.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, судом було враховано як матеріальний стан так і стан здоров'я сторін, потреби дітей, наявність/відсутність утриманців, наявність можливості надання такого утримання. За таких умов колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання обох дітей у вигляді 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає обставинам справи, вимогам закону, принципам розумності та справедливості. В той же час позиція суду щодо зміни розміру аліментів після досягнення старшою дитиною повноліття не може вважатися такою, що ґрунтується на вимогах закону.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд не врахував положень частини другої статті 183 СК України про обов'язок суду у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей визначити єдину частку від заробітку, призначивши різний розмір аліментів на двох дітей, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, що відповідно є підставою для скасування судового рішення. Аналогічна за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1798цс16.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення аліментів та ухвалення в цій частині нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів скасувати. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2аліменти на утримання дітей - дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 - в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.03.2018 року й до повноліття дочки ОСОБА_3, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько