ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/974/18 Номер провадження 22-ц/814/741/19Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.

імена (найменування) сторін:

позивач: Акціонерне товариство «Райффазен Банк Аваль»

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області, ухвалене 16 листопада 2018 року в приміщенні суду в селищі Шишаки у складі судді Вергун Н.В.

по справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року АТ «Райффазен Банк Аваль» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 317,20 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що ОСОБА_3, відповідно до кредитного договору від 26 травня 2008 року, отримав кредит на суму 6 090 доларів США. В забезпечення виконання ним своїх зобов'язань було укладено договір поруки від 26 травня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями боржника у повному обсязі.

Зазначало, що внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 11 липня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 72 316,20 грн., яка підлягає стягненню з боржника та його поручителя.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2018 року позовні вимоги АТ «Райффазен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Райффазен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 317,20 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, просила скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Райффазен Банк Аваль», пред'явлених до неї, як до поручителя, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою суду того, що вона була позбавлена можливості надати суду свої заперечення на позовну заяву банка, а також пропуску позовної давності та припинення поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, між АТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_3 26 травня 2008 року було укладено кредитний договір № 014/2648/74/106217 (а.с. 9-13).

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 6 090 доларів США, строком до 26 травня 2023 року, з процентною ставкою 12,25% річних.

Згідно умов п. 7.1 кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтентними платежами у розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів (а.с. 13-15).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014/2648/74/106217, відповідно до умов якого вона взяла на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_3 своїх кредитних зобов'язань (а.с. 31-32).

27 березня 2015 року між АТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду щодо зміни умов кредитування останнього за кредитним договором №014/2648/74/106217. Відповідно до умов додаткової угоди банк з 30 березня 2015 року відкрив ОСОБА_3 невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 6 090 доларів США та 83 346 грн. 24 коп. Кредит у сумі 6090 доларів США вважається першим траншем, а другий транш в розмірі 83 346 грн. 24 коп. надається на рефінансування заборгованості за першим траншем кредиту з процентною ставкою 19% річних (а.с. 16-19).

27 березня 2015 року між АТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду, якою були внесені відповідні зміни до договору поруки від 26 травня 2008 року (а.с. 33-35).

22 вересня 2016 року АТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду, відповідно до якої, у зв'язку з тим, що позичальником були виконані умови кредитного договору щодо здійснення щорічного страхування, з 22 вересня 2016 року процентна ставка за користування кредитом зменшується до 17 % річних (а.с. 27).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за договором № 014/2648/74/106217 від 26 травня 2008 року, внаслідок чого, станом на 11 липня 2018 року, у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 72 316 грн. 20 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 66 947 грн. 61 коп. та заборгованості по процентах в розмірі 5 368 грн. 59 коп. (а.с. 6-7).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Апелянтом не заперечується, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору № 014/2648/74/106217 від 26 травня 2008 року утворилась заборгованість. Розмір такої заборгованості також не оскаржується.

Підстави вважати, що строк позовної давності банком був пропущений відступні.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 здійснював виплати за кредитним договором, останній з яких було здійснено у березні 2018 року (а.с. 6).

Окрім того, розмір заборгованості за кредитним договором встановлювався та визнався сторонами відповідно до умов додаткових угод від 27 березня 2015 року та від 22 вересня 2016 року.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів має бути враховано, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що порука не припинилась, підстави для визнання її припиненою відсутні, а боргові зобов'язання поручителем у повному обсязі не виконані.

Умови договору поруки про направлення поручителю вимоги про виплату заборгованості (п.п. 3.4, 3.5) банком були належним чином виконані. Так, відповідна вимога була направлена на адресу ОСОБА_4 05 липня 2018 року (а.с. 37).

Порушення місцевим судом норм процесуального права в частині обмеження відповідача у праві на подання заяв та заперечень колегією суддів встановлено не було.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 61) копія позовної заяви та повідомлення про час та місце розгляду справи були отримані ОСОБА_4 завчасно 13 жовтня 2018 року. Проте, будь-яких заяв та заперечень з ОСОБА_4 до місцевого суду не подавала, тобто розпорядилась відповідним правом на власний розсуд.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун