Справа № 709/2552/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кіян С.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визнання права в порядку спадкування на завершення приватизації земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі відповідач) про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 10 липня 2015 року померла мати позивача ОСОБА_2 За життя рішенням Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області ОСОБА_3 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Спадщину ОСОБА_3 прийняла мати позивача шляхом вступу у фактичне володіння і управління спадковим майном, але оформлення документів щодо прийняття спадщини здійснено не було. Відповідно до заповіту ОСОБА_2 від 17 жовтня 1998 року позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті

ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки. Позивач частково оформила право власності в порядку спадкування за заповітом, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки державний акт на неї не виготовлявся. У звязку з цим позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства.

У судове засідання сторони не зявилися. Від позивача надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с. 34). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника

(а.с. 33).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

22 липня 1997 року померла ОСОБА_3, що підтверджується повторною копією свідоцтва про смерть від 27 листопада 2018 року серії 1-СР № 334891 (а.с. 7).

При житті ОСОБА_3, а саме 11 січня 1996 року склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Лихолітської сільської ради народних депутатів Чорнобаївського району Черкаської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 2, відповідно до якого належну їй частину жилого будинку, господарських будівель та майно, яке знаходиться в

с. Лихоліти Чорнобаївського району Черкаської області, заповіла ОСОБА_2 (а.с. 15).

Відповідно до виписки з рішення № 2-22 від 25 травня 1995 року ОСОБА_3 передано в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,57 га (а.с. 9).

Відповідно до довідок Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 22 листопада 2018 року № № 592, 593 за ОСОБА_3, яка померла 22 липня

1997 року, рахується жилий будинок і господарські будівлі за адресою: вул. Шевченка, 29,

с. Лихоліти, Чорнобаївський район, Черкаська область, в якому вона була зареєстрована та проживала до дня смерті. В господарстві проживала з дочкою ОСОБА_2, яка померла

10 липня 2015 року. Присадибна земельна ділянка площею 0,57 га, яка згідно з рішенням сільської ради № 2-22 від 25 травня 1995 року приватизована, але державний акт не видавася (а.с.13-14).

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні приписи ЦК УРСР.

Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті ОСОБА_3, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 525 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу.

Отже часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є день її смерті, а саме

22 липня 1997 року.

Як зазначено вище, дочка спадкодавця ОСОБА_2 спадщину прийняла, відповідно весь об'єм спадкового майна, належні спадкодацеві права та обов"язки належали їй з моменту відкриття спадщини, в тому числі й право на завершення процедури приватизації земельної ділянки.

10 липня 2015 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13 липня 2015 року серії 1-СР № 255273 (а.с. 8).

Позивач є дочкою ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20 жовтня 1967 року серії VII-УР № 0705450 (а.с. 17).

При житті ОСОБА_2, а саме 17 жовтня 1998 року склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Лихолітської сільської ради народних депутатів Чорнобаївського району Черкаської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 28, відповідно до якого все її майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу (а.с. 16).

Згідно зі змістом листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 03 січня

2019 року (вих. № 3/01-16) (а.с. 30), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 23), позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На ім'я позивача видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку.

Таким чином позивач прийняла спадщину ОСОБА_2, оформивши свої спадкові права на частину спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на неї.

Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на наявність заповіту, а також на те, що ОСОБА_3 при житті не встигла зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою:

вул. Набережна, 8, с. Малі Канівці, Чорнобаївський район, Черкаська область у порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,57 га, розташованої за адресою: вул. Шевченка, 29, с. Лихоліти, Чорнобаївський район, Черкаська область, що на підставі рішення Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 25 травня 1995 року № 2-22 була передана у приватну власність ОСОБА_3, яка померла 22 липня 1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Суддя В.В. Чубай