Справа № 379/439/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2019 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Потеряйко С.А.,

за участю секретаря судового засідання: Іванченко Т.Б.,

представників:

адвоката Дахно І.М.,

адвоката: Іллінського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики у розмірі 34 820 гривень, моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 , зазначає, що 18.09.2009 відповідач ОСОБА_2 прийшов до його домоволодіння в с.Салиха Таращанського району і позичив у нього кошти в сумі 1500 доларів США, які зобов`язувався повернути, про що власноручно написав розписку. Однак, Відповідач зобов`язання з повернення суми позики не виконав. Вимоги Позивача повернути суму позики Відповідач ігнорує, чим фактично ухиляється від виконання свого зобов`язання, у зв`язку із чим Позивач звернувся до суду із вказаним позовом для захисту свого порушеного права.

Крім того, внаслідок неповернення боргу позики протягом тривалого часу, у позивача порушено встановлений ритм життя, нормальні життєві зв`язки, у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок чого він перебував на лікуванні, витрачав кошти та витрачає кошти на придбання ліків для підтримки свого фізичного та психологічного стану. Розмір завданої моральної шкоди він оцінює у 25000 грн.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Дахно І.М. та позивач позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з мотивів, наведених у ньому.

Відповідач надав відзив на позов в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково в частині стягнення з нього заборгованості в розмірі 4000 грн. Стягнення завданої моральної шкоди не визнає.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду показав, що він проживає в с.Салиха Таращанського району, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, які часто хворіють. Протягом тривалого часу він неодноразово позичав у позивача грошові кошти, як у гривнях так і в доларах під 15%. Позичені кошти він повертав частково, за прострочення повернення коштів росли відсотки. Жодного разу письмових розписок він не писав. Дружина позивача вела зошит, в якому записувала дати позики та дати повернення коштів. 18.09.2009 він дійсно прийшов до позивача з проханням позичити 100 доларів США, проте позивач вказав, що він має ще борги, які необхідно віддати, а тому, якщо він хоче отримати кошти, то необхідно написати розписку. Позивач йому дав 100 доларів США та порахував, що він винен йому разом із відсотками 1490 доларів США.

Він дійсно написав розписку, повернув в кінці вересня 2009 року 1000 доларів США, які його дружина отримала як завдаток за продаж житлового будинку в Ставищанському районі, проте у позивача ніякої розписки про повернення коштів не вимагав, оскільки вважав, що в них нормальні стосунки. Потім він віддав позивачеві частками кошти в сумі 5500 грн. На даний час він винен йому 4000 гривень.

Представник відповідача адвокат Іллінський О.В. у судовому засіданні підтримав відповідача, просив суд задовольнити позов частково, стягнувши із відповідача на користь позивача борг позики в сумі 4000 грн.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що відповідач неодноразово позичав у її чоловіка кошти. Коли 18.09.2009 він знову прийшов по кошти, то вона наполягла, щоб чоловік відібрав у відповідача розписку. Відповідач зазначав, що продадуть хату у селі і повернуть кошти. Позичені кошти відповідач почав повертати у 2015 році. Станом на 18.09.2009 року відповідач був винен 338 доларів США.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що проживає разом із відповідачем у с.Салиха Таращанського району. Вони мають на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей. Її чоловік дійсно віддав в кінці вересня 2009 року позивачеві 1000 доларів США, які вона отримала як завдаток за продаж житлового будинку в Ставищанському районі. Залишок боргу був 8000 гривень. Вони не могли своєчасно їх повернути, оскільки в найменшої дитини складна хвороба, їй необхідно було робити операцію та купувати слухові апарати. Вони витратили більше 32000 грн на операцію дитині. Весною 2019 року вона зустріла дружину позивача, яка вимагала повернення залишку боргу, сварила її. На даний час вони не повернули позивачеві 4000 грн.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що дійсно у 2009 році на прохання ОСОБА_2 та його дружини, возив їх в с.Бесідка Ставищанського району, де вони продавали хату та посвідчували договір купівлі продажу. Зі слів ОСОБА_2 він знає, що той винен ОСОБА_1 кошти, які необхідно віддати. Після поїздки в с.Бесідка Ставищанського району, вони зупинялися біля будинку ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 ходив до його житлового будинку. Проте, яку суму коштів ОСОБА_2 був винен та яку суму коштів він не повернув, сказати не може.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він працює дільничним інспектором в Таращанському ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області. До поліції надійшла заява ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не повертає йому борг позики. Він опитав сторони та склав відповідні матеріали. Йому відомо, що відповідач неодноразово позичав у ОСОБА_1 кошти, які частково повертав. Проте, яку суму відповідач заборгував позивачеві на момент звернення останнього до поліції йому не відомо.

Згідно із ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступих підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово протягом тривалого часу позичав відповідачеві ОСОБА_2 кошти під проценти, які останній повертав з порушенням домовлених строків.

18.09.2009 відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача з проханням позичити 100 доларів США. Оскільки він заборгував позивачеві кошти, які позичав раніше, позивач запропонував йому написати розписку.

18.09.2009 відповідач написав розписку, що позичив у ОСОБА_1 1500 доларів США, які зобов`язується віддати 18.10.2009.

На підставі договору позики ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв 18.09.2009 суму позики у розмірі 100 доларів США.

Дані обставини визнаються сторонами та підтверджуються показами свідка ОСОБА_3 .

Відповідач виконав частково зобов`язання та повернув позивачеві в кінці вересня 2009 року 1000 доларів США. Дане підтверджується показами відповідача та свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Позивач відмовився написати розписку про отримання залишку боргу в сумі 1000 доларів США, оскільки вважав це формальністю і сподівався отримати залишок боргу до 18.10.2009.

Протягом 2015-2016 років відповідач ОСОБА_2 повернув позивачеві 5500 грн в рахунок заборгованості, яка існувала за розпискою від 18.09.2009.

Дані обставини сторони в судовому засіданні визнали.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 ЦК України , договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (не належне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України , якщо у зобов`язанні грошовий еквівалент виражений у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Оскільки, в судовому засіданні позивач визнав ту обставину, що позичав відповідачеві як долари так і гривні та ту обставину, що на момент написання розписки існувала заборгованість, яку він зазначити не зміг, а 18.09.2009 він фактично передав ОСОБА_2 лише 100 доларів США, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 виконав частково зобов`язання за договором позики та стягненню підлягає визнаний сторонами залишок заборгованості у розмірі 4000 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне:

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов`язань, а договором позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди, то позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Судові витати суд покладає на відповідача.

На підставі ст.ст. 526, 530, 533, 546, 548, 549, 610, 611, 612, 626, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , не працюючого на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_3 , борг за договором позики у розмірі 4000 ( чотири тисячі) гривень 00 коп та судові витрати в розмірі 768, 40 грн.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:С. А. Потеряйко