Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Біржі «Інтеграл» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Біржі «Інтеграл» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позов мотивований тим, що 16 липня 1998 року ОСОБА_4, інтереси якої представляв брокер брокерської контори ОСОБА_3 Біржі «Інтеграл» ОСОБА_5 на підставі договору доручення за №031К від 16 липня 1988 року з однієї сторони та з іншої сторони ОСОБА_2, інтереси якого представляв брокер брокерської контори ОСОБА_3 Біржа «Інтеграл» ОСОБА_6 на підставі договору-доручення за №031П від 16 липня 1998 року оформили через ОСОБА_3 Біржа «Інтеграл» договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був на підставі ст. 15 ЗУ від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» зареєстровано в «Журналі реєстрації правочинів» за №Н267 від 16 липня 1998 року. За договором купівлі продажу ОСОБА_2 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, котра належала йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності виданого виконкомом Василівської районної адміністрації від 02.07.1998 року, а ОСОБА_4 купила дану квартиру, сплативши їм вартість 339 гривень. Згідно реєстраційного посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу за №н-267 від 16.07.1998 року був зареєстрований в районному комунальному підприємстві «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області, в реєстровій книзі за № 10 запис 11 від 17 липня 1998 року, і внесені зміни до технічного паспорту на квартиру з відповідними змінами про власність. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 отримавши кошти за квартиру виїхав з квартири в невідомому напрямку. Вищевказаний договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально. Під час укладання договору купівлі-продажу №Н-267 від 16.07.1998 року через біржу сторони були юридично необізнані, а працівники товарної біржі, чи брокери не попереджували їх про можливі в майбутньому наслідків недотримання нотаріального посвідчення договору, тому позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Ухвалою Василівського районного суду від 26 листопада 2018 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Василівського районного суду від 11 січня 2019 року закрито

підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача за довіреністю ОСОБА_5С не з'явилися, але від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 біржі «Інтеграл» в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи належним чином були повідомлені, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали.

У звязку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 1998 року ОСОБА_4, інтереси якої представляв брокер брокерської контори ОСОБА_3 Біржі «Інтеграл» ОСОБА_5 на підставі договору доручення за №031К від 16 липня 1988 року з однієї сторони та з іншої сторони ОСОБА_2, інтереси якого представляв брокер брокерської контори ОСОБА_3 Біржа «Інтеграл» ОСОБА_6 на підставі договору-доручення за №031П від 16 липня 1998 року оформили через ОСОБА_3 Біржа «Інтеграл» договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був на підставі ст. 15 ЗУ від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» зареєстровано в «Журналі реєстрації правочинів» за №Н267 від 16 липня 1998 року.

За договором купівлі-продажу ОСОБА_2 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, яка належала йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності виданого виконкомом Василівської районної адміністрації від 02.07.1998 року, а ОСОБА_4 купила дану квартиру, сплативши їм вартість квартири у сумі 339 гривень (а.с.10).

Після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на квартиру через визначений законом орган реєстрації нерухомого майна - районне комунальне підприємство "Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області, до технічного паспорту на квартиру внесені зміни з відповідними змінами про власника (а.с.11-12).

Після оформлення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 отримавши кошти за квартиру виїхав з квартири.

Згідно довідки Камянської сільської ради Василівського району Запорізької області за №02-02-11/570 від 16.11.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 07.07.1999 року (а.с.27).

Згідно паспорта громадянина України виданого імя ОСОБА_1, вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 20 липня 1998 року (а.с.5, 5 зворот).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних

відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору.

Проте, згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Крім того, у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні обєктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року, яка діяла на момент укладення договору міни нерухомого майна від 30 вересня 1998 року, будь-які угоди про відчуження об'єктів нерухомого майна, які укладаються на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У цьому аспекті слід, також, зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків осіб, національні органи зобовязані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення

колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону,виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що для позивача підставою звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним стала та обставина, що він на даний час позбавлений можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було придбано ним на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, і розпорядитися нею на свій розсуд, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений, державна реєстрація права власності на квартиру може бути проведена лише після визнання договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений товарною біржею дійсним на підставі рішення суду.

Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1, оскільки при розгляді справи встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, перехід права власності відбувся, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме договору купівлі-продажу квартири. Отже правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент вчинення. Оскільки у чинному законодавстві на момент укладення договору купівлі-продажу квартири існувало неоднозначне тлумачення щодо порядку укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зазначена колізія у законодавстві на думку суду повинна тлумачиться на користь особи. Крім того, з моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу квартири. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину договору купівлі-продажу квартири дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості. Суд не має сумніву в достовірності документів, наданих позивачем як докази.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Біржі «Інтеграл» про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_2, зареєстрованого через ОСОБА_3 біржу «Інтеграл» в «Журналі реєстрації угод» за №Н-267 від 16.07.1998 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7