ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/250/18 Номер провадження 22-ц/814/634/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Олефір А.О., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

7 лютого 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 117000,00 гривень та судові витрати в сумі 1762,00 гривень.

Підстави позову вмотивовував тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 08 грудня 2005 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Взяті на себе зобов'язання позичальник ОСОБА_2 не виконує. Станом на 31 грудня 2017 року її заборгованість перед банком складає 117000,00 грн., з яких: 7689,28 грн. заборгованість за кредитом; 106393,12 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2917,60 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Термін дії картки визначений до серпня 2016 року. Апелянт вважає, що Банк звернувся до суду в межах строків позовної давності.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Наголошує на необґрунтованості доводів апелянта, вмотивовуючи це тим, що кредитна карта НОМЕР_2 їй взагалі не видавалася. Натомість термін дії карт, які вона отримувала № НОМЕР_1 та НОМЕР_3 закінчився ще у 2009 році, а тому строки позовної давності слід рахувати саме з 2009 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 05 грудня 2005 року ОСОБА_2 заповнила та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. ОСОБА_2 погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що вона з ними ознайомлена та згодна.

На підставі заяви, відповідач ОСОБА_2 отримала кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного ліміту в розмірі 2800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач виконав взяті на себе за договором зобов'язання, надав відповідачу кредитні кошти, в розмірі встановленому Договором.

Внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань позичальником, утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку Банку станом на 31 грудня 2017 року її заборгованість перед банком складає 117000,00 грн., з яких: 7689,28 грн. заборгованість за кредитом; 106393,12 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2917,60 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Судом з довідки, наданої позивачем встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н, укладеним з ОСОБА_2 було видано кредитну картку № НОМЕР_3 (дата відкриття 08 грудня 2005 року, термін дії 12/12), кредитну картку НОМЕР_2 ( дата відкриття 03 червня 2013 року, термін дії 08/16) (а.с. 79, 125).

З наданої позивачем виписки руху коштів по рахунках (а.с. 53-63) вбачається, що останнє погашення заборгованості позичальником ОСОБА_2 мало місце 16 липня 2013 року, останнє списання банком відсотків за користування кредитом 22.08.2014 року. З 30.09.2014 року відповідачу зафіксовано борг за тілом кредиту в розмірі 7337грн, 98 коп., та 351 грн. 30 коп. простроченої заборгованості.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що останні дії, спрямовані на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 08 грудня 2005 року, які б свідчили про переривання строку позовної давності, були вчинені ОСОБА_2 16 липня 2013 року.

Списання банком 5 грн. 16 коп. 28.04.2015 року не можна визнати волевиявленням сторони та діями які свідчать про переривання строків позовної давності.

З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 07 лютого 2018 року з пропуском строку позовної давності ( початок строку розпочався 17.07.2013 року, закінчився 17.08.2017 року)

З урахуванням цього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №566/1125/15-ц.

Висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог ґрунтується на принципі верховенства права. Рішення суду є законним та обґрунтованим.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 постанова від 28 березня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу про порушення його права стало відомо з моменту не внесення позичальником ОСОБА_2. чергового обов'язкового щомісячного платежу у визначеному тарифами банку розмірами на погашення заборгованості.

Термін закінчення дії кредитної картки не є початком строку позовної давності до вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом.

В зв'язку з чим доводи апеляційної скарги не спростували висновків місцевого суду.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду ґрунтуються на дійсних обставинах справи та є обґрунтованими. Позивач не довів належним чином наявності підстав вважати строк на звернення з цим позовом не пропущеним.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Г.Л. Карпушин Л.М. Хіль