22-ц/804/1611/19
266/4639/18

Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
04 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Мироненко І.П.
судді: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.
секретаря Тулянкіної М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» на рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» про стягнення заробітної плати, моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» про стягнення заробітної плати, моральної шкоди. З урахуванням уточнень просив визнати протиправними дії ДП «Маріупольський морський торговельний порт» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 136 грн. 57 коп.; стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період з травня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 39 365 грн. 32 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1370 грн. 90 коп., суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 12 лютого 2015 року його увільнено від роботи на період військової служби в особливий період. Починаючи з 12 лютого 2015 року по теперішній час він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України. Після увільнення відповідачем була нарахована позивачу компенсація середньоденного заробітку у розмірі 136 грн. 57 коп. за робочий день із розрахунку за два попередні місяці, що передували мобілізації, тобто грудень 2014 року - січень 2015 року. Після мобілізації посадовий оклад позивача неодноразово підвищувався, проте заробітна плата відповідачем не була відкоригована та сума недоплаченої заробітної плати становить 39 365 грн. 32 коп., за період часу з травня 2018 року по лютий 2019 року. Також, він має право на стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1370 грн. 90 коп. Діями відповідача йому була завдана моральна шкода у зв`язку із недоплатою суми збереженого середнього заробітку, яку він оцінює за весь період часу у розмірі 5000,00 грн.
Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправними дії ДП «Маріупольський морський торговельний порт» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 136 грн. 57 коп. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період з травня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 39 365 грн. 32 коп., яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з травня 2018 року лютий 2019 року в розмірі 1370 грн. 90 коп., яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Стягнуто з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» на користь держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 768 грн. 40 коп., а також позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 768 грн. 40 коп. В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» суми невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення, суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з травня 2018 року по лютий 2019 року з розрахунку 396 грн. 16 коп. на день. Витребувати у Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» виписку зі штатного розпису з розмірами окладу за посадою завідувача складу служби матеріально-технічного постачання ДП «ММТП» починаючи з 01 жовтня 2018 року. Просив ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги з урахуванням витребуваних доказів у відповідача, а саме: стягнути з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» на його користь суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період з травня 2018 року по квітень 2019 року; стягнути з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з травня 2018 року по квітень 2019 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не робив коригування та виплату середнього заробітку з урахуванням підвищених посадових окладів позивача з моменту призиву на військову службу, а судом не встановлено, чи відбувалось підвищення посадового окладу відповідачем за посадою «завідувач складу» з жовтня 2018 року. Суд без достатніх доказів своїм рішенням встановив, що станом на лютий 2019 року оклад позивача складав 7455,00 грн.

В апеляційній скарзі Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт», посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково зазначив, що посадовий оклад позивача з 01 вересня 2018 року зріс з 6480,00 грн. до 7455,00 грн., а отже відкоригований середньоденний заробіток позивача складає 396 грн. 16 коп., адже позивач ніколи не обіймав посаду завідувача складу матеріально-технічного постачання з таким окладом.

Судом першої інстанції не вірно встановлено, що коефіцієнт коригування з 01 вересня 2018 року складає 1,15046, в той час, як до матеріалів справи був долучений наказ №468 від 30 серпня 2018 року, відповідно до якого з 01 вересня 2018 року в ДП «ММТП» застосовується коригуючий коефіцієнт підвищення при нарахуванні середнього заробітку 1,005. Вказане підтверджує, що з 01 вересня 2018 року ОСОБА_1 проводиться коригування середньої заробітної плати з урахуванням фінансових можливостей порту. Проте, судом не досліджені обставини та не надана правова оцінка щодо можливості госпрозрахункових підприємств здійснювати коригування заробітної плати та інших виплат з урахуванням їх фінансових можливостей.

Висновок суду щодо неприйняття адміністрацією порту спільних постанов з профспілковим комітетом щодо зменшення коригуючого коефіцієнту не узгоджується з вимогами чинного законодавства України та матеріалами справи, адже наказ ДП «ММТП» № 468 від 30 серпня 2018 року про встановлення з 01 вересня 2018 року коригуючого коефіцієнта узгоджений із заступником голови профкому В.Г. Мілютінім, підписаний останнім, не оскаржений позивачем та є чинним.

Жодного доказу на підтвердження настання у позивача моральних страждань суду надано не було, тому стягнення з Маріупольського порту на користь позивача моральної шкоди є безпідставним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення у зв`язку з тим, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження скрутного фінансового стану і прийняття у зв`язку з цим відповідного наказу (розпорядження) про зменшення коефіцієнту коригування середньої заробітної плати, погодженого із профспілковим органом.

Зазначений в апеляційній скарзі наказ №468 від 30 серпня 2018 року про встановлення коригуючого коефіцієнта з 01 вересня 2018 року на рівні 1,005 не був наданий у суді для його дослідження. Позивач не повідомлявся про зміну умов оплати праці в бік погіршення.

Твердження відповідача про залежність виплати компенсації від попереднього нарахування доходу, який не був виплачений, є необґрунтований.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з тим, що суд порушив норми процесуального права приймаючи заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог поза межами встановленого ЦПК України строку на їх подання. Позивач не обіймав посаду завідувача складу матеріально технічного постачання з окладом 6480,00 грн. та 7455,00 грн. Відповідач не збільшував оклад за даною посадою, оскільки вона була виключена зі штатного розпису наказом №161 від 28 березня 2018 року. Твердження позивача про ігнорування його клопотання щодо надання витягу зі штатного розкладу про розмір окладу спростовується матеріалами справи, адже воно було розглянуто судом та задоволено частково.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду суду не надав, тому відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Русакової Н.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 2011 року перебував у трудових відносинах з ДП «Маріупольський морський торговельний порт». З 10 грудня 2012 року позивача переведено на посаду завідувача складу служби матеріально-технічного постачання на підставі наказу №227/к від 10 грудня 2012 року (т.1 а.с.7-8,41).

Згідно повідомлення від 10 лютого 2015 року №440 ОСОБА_1 з 12 лютого 2015 року призваний на військову службу до в/ч НОМЕР_1 (т.1 а.с.43).

З 20 лютого 2015 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить службу у в/ч НОМЕР_1 Донецько-Луганського регіонального управління (і категорії) Державної прикордонної служби, що підтверджується витягом з наказу начальника Донецького прикордонного загону №31-ос від 20 лютого 2015 року та копією контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (т.1 а.с.45, 46-49).

На виконання наказу директора порту № 192 від 01 квітня 2014 року про заходи з часткової мобілізації розпорядженням від 11 лютого 2015 року № 201/к про табулювання мобілізованих ОСОБА_1 вважається таким, що призваний на військову службу під час часткової мобілізації з 12 лютого 2015 року. Персонал ГОРЧ зобов`язаний здійснювати табулювання останнього буквеним кодом «Г» як виконуючого державні обов`язки (т.1 а.с.42).

Відповідачем нарахована компенсація середнього заробітку у розмірі 136, 57 грн. в день із розрахунку за два попередні місяці роботи, що передують призову, а саме грудень 2014 року та січень 2015 року (т.1а.с.11).

Згідно довідки від 15 березня 2018 року № 18/128 та штатним розкладом відповідача, посадовий оклад завідуючого складу (матеріальні склади) в службі матеріально-технічного постачання складає: на 12 лютого 2015 року - 2570 грн., на 01 квітня 2015 року - 3085 грн., на 01 жовтня 2015 року - 3550 грн., на 01 червня 2016 року - 4260 грн., на 01 жовтня 2016 року - 5540 грн., на 01 грудня 2017 року - 6095 грн. (т.1 а.с.10).

Листом №13/16-28 від 27 серпня 2018 року ДП «ММТП» повідомило ОСОБА_1 , що наказом по порту №161 від 28 березня 2018 року внесено зміни до штатного розпису служби матеріально-технічного постачання, а саме з 02 червня 2018 року виключена посада завідувача складу з окладом 6095 грн., з 01 липня 2018 року по теперішній час в службі матеріально-технічного постачання є в наявності посада завідувача складу посадовим окладом 6480 грн.

Цим же листом позивача повідомлено, що за ним зберігаються гарантії та пільги відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України (т.1 а.с.26, 50).

Згідно довідки від 24 жовтня 2018 року № 21-175 посадовий оклад завідувача складу (матеріальні склади) в службі матеріально-технічного постачання ОСОБА_1 на 01 вересня 2018 року і по теперішній час 7455 грн. (т.1 а.с.136).

Натомість, нарахування відповідачу заробітку за період з травня 2018 року по лютий 2019 року відбувається з розрахунку середньоденного заробітку, який складає 136 грн. 57 коп., що підтверджується розрахунковими листами (т.1 а.с. 27-30,135) та підтверджено відповідачем в апеляційному суді проведеним розрахунком.

За змістом ч.3 ст.94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Статтею 4 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці», встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Відповідно до ст.5 цього Закону організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про оплату праці», договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом (ч.1 ст.15 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом п.2, п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Отже, на госпрозрахункових підприємствах коригування заробітної плати провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов правильного висновку, що розрахований відповідачем середній заробіток позивачу, виходячи із виплат за останні 2 календарні місці роботи, що передували місяцю призову на військову службу, у розмірі 136 грн. 57 коп. на день, не відповідає вимогам п.10 Порядку №100, оскільки не відбувалось перерахунку та підвищення середньоденного заробітку, тоді як мало місце збільшення окладу позивача.

При цьому, суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на наказ №161 від 28 березня 2018 року. Зі змісту даного наказу вбачається, що зі штатного розпису по службі матеріально-технічного постачання (матеріальні склади) з 02 червня 2018 року була виключена посада завідувача складу з окладом 6095 грн., яку займав позивач, а з 02 квітня 2018 року у цій же службі (матеріально-технічного постачання (матеріальні склади)) вводилась аналогічна посада завідувача складу з окладом 6480 грн. (т.1 а.с.59

Будь-яких доказів того, що дійсно мали місце зміни в організації виробництва, а не скорочення посади, яка відповідно до ст.119 КЗпП України зберігається за позивачем, призваним на військову службу, відповідачем суду надано не було.

Таким чином, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача станом на квітень 2018 року складав 323,89 грн., оклад 6095,00 грн., сума заборгованості за період з травня 2018 року по червень 2018 року складає 5994 грн. 24 коп. ((17р.д.*323,89)-2321,69)+(15р.д.*323,89)-2048,55)).

З 01 липня 2018 року посадовий оклад позивача зріс з 6095,00 грн. до 6480,00 грн., коефіцієнт коригування складає 1,06317. Таким чином, відкоригований середньоденний заробіток позивача складає 344,35 грн., а сума заборгованості за період з липня 2018 рок по серпень 2018 року становить 7481 грн. 52 коп. ((18р.д.*344,35)-2458,26)+(18р.д.*344,35)-2458,26)).

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися із розрахунком заборгованості за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року, оскільки судом першої інстанції безпідставно не був прийнятий до уваги наданий відповідачем наказ №468 від 30 серпня 2018 року, відповідно до якого з 01 вересня 2018 року в ДП «ММТП» застосовується коригуючий коефіцієнт підвищення при нарахуванні середнього заробітку 1,005, що призвело до неправильного застосування з 01 вересня 2018 року коефіцієнту коригування у розмірі 1,15046.

Так, відповідно до п.10 Порядку №100 на госпрозрахункових підприємствах і організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

В постанові від 18 лютого 2015 року у справі №6-234цс14 Верховний Суд України також наголосив на тому, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плат та інших виплат здійснюється з урахуванням їх фінансових можливостей, та що таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, установлених його статутом.

Наданий відповідачем суду першої інстанції (т.1 а.с.) наказ директора підприємства №468 від 30 серпня 2018 року щодо зменшення коригуючого коефіцієнту, прийнятий в межах його компетенції відповідно до п.8.1 Статуту ДП «ММТП», та погоджений з профспілковим комітетом в особі заступника голови профкому.

З 01 вересня 2018 року посадовий оклад позивача зріс з 6480,00 грн. до 7455,00 грн., а коефіцієнт коригування встановлений відповідачем складає 1,005. Таким чином, відкоригований середньоденний заробіток позивача складає 346,07 грн., а сума заборгованості за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року становить 20 882,00 грн. ((16р.д.*346,07)-2196)+(18р.д.*346,07)-2470,5)+(17р.д.*346,07)-2333,25)+(15р.д.*346,07)-2058,75)+(18р.д.*346,07)-2470,5)+(16р.д.*346,07)-2196)).

Доводи апеляційної скарги позивача щодо не встановлення всіх фактичних обставин та не витребування судом доказів є безпідставними.

Виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимоги заявлені позивачем у апеляційній скарзі щодо неправильного застосування коефіцієнту коригування в розмірі 396,16 грн., перерахунку заборгованості станом на квітень 2019 року з врахуванням доказів, витребуваних у відповідача, не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки позивачем таких вимог не заявлялось.

Межі повноважень апеляційного суду, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, визначені доводами апеляційної скарги та вимогами, заявленими в суді першої інстанції.

За змістом ст. 34 Закону України «Про оплату праці» втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміні її виплати» та постанови Кабінету Міністрів України № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Враховуючи наявність з боку відповідача порушення строків виплати заробітної плати позивачу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення суми компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з травня 2018 року по лютий 2019 року.

Сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період:

червень 2018 року січень 2019 року (3184,44*106,23%)-3184,44=198,39, де 3184,44 сума боргу (грн.), 106,23% (підсумковий індекс інфляції, 198,39 збитки від інфляції;

липень 2018 року січень 2019 року (2809,80*106,23%)-2809,80=175,05 грн.;

серпень 2018 року січень 2019 року (3740,04*106,98)-3740,04=261,06 грн.;

вересень 2018 року січень 2019 року (3740,04*106,98)-3740,04=261,06 грн.;

жовтень 2018 року січень 2019 року (3341,12*104,98%)-3341,12=166,39 грн.;

листопад 2018 року січень 2019 року (3758,76*103,23%)-3758,76=121,41 грн.;

грудень 2018 року січень 2019 року (3549,94*101,81%)-3549,94=64,25 грн.;

січень 20119 року (3132,3*101%)-3132,3=31,32 грн.

Таким чином, сума компенсації трати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати складає 1278 грн. 93 коп.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши порушення відповідачем трудових прав позивача, оскільки останній протягом тривалого часу, перебуваючи на військовій службі, не отримував заробітну плату в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо заподіяння зазначеними діями моральної шкоди позивачу, розмір відшкодування якої суд визначив з урахуванням глибини і тривалості моральних страждань, та засади розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є непереконливими і наведених висновків суду не спростовують.

Також безпідставними є і доводи апеляційної скарги відповідача щодо прийняття судом першої інстанції в порушення ст.49 ЦПК України до провадження збільшених позовних вимог позивача.

При відкритті провадження у даній справі 17 серпня 2018 року питання щодо розгляду в порядку спрощеного позовного провадження не вирішувалось. В подальшому протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 16 січня 2019 року справа була передана до провадження судді Пантелєєва Д.Г. (т.1 а.с.18, 149-150).

Відповідно до ч.2 ст.213 ЦПК України розгляд справи було розпочато спочатку і ухвалою суду від 27 лютого 2019 року справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судовий розгляд якої відбувся 22 квітня 2019 року, тоді як збільшення позовних вимог в останній редакції надійшло до суду 14 березня 2019 року (т.1 а.с.166,170-172).

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене рішення суду підлягає зміні із стягненням з відповідача на користь позивача суми невиплаченої заробітної плати з урахуванням коефіцієнта підвищення за період з травня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 34 357 грн. 76 коп. та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 1278 грн. 93 коп., які визначені без утримання податків й інших обов`язкових платежів. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволена частково, а апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. У зв`язку з цим, витрати по сплаті судового збору за подання ним апеляційної скарги у задоволенні якої відмовлено, підлягають прийняттю на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2019 року змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» (пр.Адмірала Луніна, 99, м.Маріуполь, Донецька обл., 87510, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 ) суму невиплаченої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період з травня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 34 357 (тридцять чотири тисячі триста п`ятдесят сім) грн. 76 коп., яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» (пр.Адмірала Луніна, 99, м.Маріуполь, Донецька обл., 87510, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 ) суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період з травня 2018 року по січень 2019 року в розмірі 1278 (одна тисяча двісті сімдесят вісім) грн. 93 коп., яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 08 липня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева