Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 705/4426/16-ц

провадження № 61-26239 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - комунальний заклад «Уманський міський Центр первинної медико-санітарної допомоги»;

представник відповідача - Поповський Андрій Степанович;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року у складі судді Ребриної К. Г. та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Вінніченка Б. Б., Бондаренка С. І., Новикова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Уманський міський Центр первинної медико-санітарної допомоги» (далі - КЗ «Уманський міський ЦПМСД» про зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення заробітної плати та відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу від 02 серпня 1985 року № 159-к вона працювала в Уманській міській лікарні на посаді дільничного терапевта з 01 серпня 1985 року. Згідно з наказом від 20 квітня 2007 року № 55-кл переведена на посаду лікаря загальної практики-сімейної медицини. Наказом від 03 лютого 2010 року № 22-кл переведена на посаду завідувача ІІ відділення загальної практики-сімейної медицини.

У зв`язку з реорганізацією поліклінічного відділення Комунального підприємства «Уманська міська лікарня» (далі - КП «Уманська міська лікарня») наказом від 25 березня 2016 року № 60-кл з 01 червня 2016 року вивільнені деякі посади та виключені зі штатного розпису відповідно до Додатку №1, у тому числі посада завідувача ІІ відділення загальної практики сімейної медицини, яку вона обіймала з 2010 року.

Відповідно до наказу від 01 квітня 2016 року № 66-кл вона була попереджена про майбутнє звільнення з роботи з 01 червня 2016 року у зв`язку із вивільненням посад та скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України по переведенню на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України до КЗ «Уманський міський ЦПМСД».

Відповідно до наказу від 31 травня 2016 року № 103-кл її було звільнено із займаної посади на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України у зв`язку із переведенням до КЗ «Уманський міський ЦПМСД» зі збереженням чергової відпустки.

Вказувала, що переведення до КЗ «Уманський міський ЦПМСД» та прийняття її на посаду завідувача ІІ відділення загальної практики сімейної медицини було погоджено між керівниками підприємств та з нею, однак відповідач не прийняв її на роботу в порядку переведення на вказану посаду у зв`язку з прийняттям на цю посаду іншої особи.

Зазначила, що такі дії відповідача є незаконними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати КЗ «Уманський міський ЦПМСД» укласти з нею трудовий договір в порядку переведення на посаду завідувача амбулаторії № 2 з 01 червня 2016 року, стягнути з КЗ «Уманський міський ЦПМСД» на її користь: середній заробіток з 01 червня 2016 року по день ухвалення судом рішення в розмірі 76 638 грн, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та витрати за надання правової допомоги у розмірі 4 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні докази того, що позивач була запрошена відповідачем на роботу у порядку переведення на аналогічну посаду при наявності погодження між керівниками КП «Уманська міська лікарня» і КЗ «Уманський міський ЦПМСД». ОСОБА_3 , який поставив на заяві від 30 травня 2016 року про звільнення позивача резолюцію: «Не заперечую на працевлаштування шляхом переводу на 01 червня 2016 року», на той час був заступником КП «Уманська міська лікарня» та приступив до виконання обов`язків директора КЗ «Уманський міський ЦПМСД» з 06 червня 2016 року, а тому вказана резолюція не свідчить про погодження переведення позивача з КЗ «Уманський міський ЦПМСД». Крім того, не підтверджено належними та достовірними доказами, що позивач зверталась до КЗ «Уманський міський ЦПМСД» із заявою про працевлаштування на посаду, яка відповідає її кваліфікаційному рівню і позивачеві у такому зверненні було безпідставно відмовлено.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що переведення працівника до іншого підприємства можливе за погодженням як підприємства, з яким працівник бажає припинити трудовий договір так і підприємства, яке бажає укласти трудовий договір з працівником. Однак, позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що вона зверталась до відповідача з відповідною заявою про прийняття її на роботу на посаду, яка відповідає її кваліфікаційному рівню. Крім того, підтвердженням відсутності погодження між КП «Уманська міська лікарня» та КЗ «Уманський міський ЦПМСД» на переведення позивача є лист від 06 червня 2016 року № 244, в якому головний лікар КП «Уманська міська лікарня» Мироненко В. І. зазначав про відсутність погодження відповідача на заяві про працевлаштування ОСОБА_1 та відсутність відомостей про прийняття її на роботу в порядку переведення та просив повідомити його про її працевлаштування.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли полкового висновку про відсутність документів про погодження її переводу до КЗ «Уманський міський ЦПМСД» та спростовуються її заявою від 30 травня 2016 року на звільнення із займаної посади по переводу до КЗ «Уманський міський ЦПМСД» згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України, на якій ОСОБА_3 написав: «Не заперечую на працевлаштування шляхом переводу на 01 червня 2016 року». Вважала, що саме ця заява свідчить про погодження на прийняття її на роботу за переведенням з головним лікарем КЗ «Уманський міський ЦПМСД»Васильчуком М. І. та саме ця заява була підставою для видачі наказу про її звільнення із займаної посади згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України. Зазначає, що суди також не дали належної правової оцінки розпорядженням головного лікаря КЗ «Уманський міський ЦПМСД» від 01 червня 2016 року та від 06 червня 2016 року № 1 та № 2 відповідно про створення комісії для повідомлення про можливість її працевлаштування та актам від 01 червня 2016 року та від 06 червня 2016 року про її відмову від запропонованої посади лікаря загальної практики сімейної медицини, які на думку позивача, також свідчить про погодження відповідача на її працевлаштування шляхом переведення, який в подальшому відмовився прийняти її на ту посаду, яку вона обіймала до звільнення.

Доводи осіб, яка подали заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року КЗ «Уманський міський ЦПМСД» подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 705/4426/16-ц із Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до рішення Уманської міської ради від 20 серпня 2013 року № 3.12-37/6 було створено КЗ «Уманський міський ЦПМСД», як юридичну особу, шляхом виділу частини майна за розподільчим балансом, прав та обов`язків від КП «Уманська міська лікарня» та Уманської дитячої міської лікарні до новоствореної юридичної особи КЗ «Уманський міський ЦПМСД» (а.с. 18).

Наказом відділу охорони здоров`я Уманської міської ради від 27 травня 2016 року № 36-А вирішено розпочати роботу КЗ «Уманський міський ЦПМСД», як юридичної особи, з 01 червня 2016 року(а.с. 155).

Відповідно до витягу з наказу КП «Уманська міська лікарня» від 31 травня 2016 року № 104-кл ОСОБА_3 звільнено з посади заступника головного лікаря з поліклінічної роботи 31 травня 2016 року згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України по переводу у зв`язку з призначенням головним лікарем у КЗ «Уманський міський ЦПМСД» зі збереженням чергової відпустки на підставі особистої заяви (а.с. 154).

Відповідно до наказу КЗ «Уманський міський ЦПМСД» від 01 червня 2016 року № 1-кл ОСОБА_3 приступив до виконання обов`язків головного лікаря КЗ «Уманський міський ЦПМСД» з 01 червня 2016 року.

Відповідно до наказу від 02 серпня 1985 року № 159-к ОСОБА_1 була прийнята на посаду дільничного терапевта Уманської міської лікарні з 01серпня 1985 року. Згідно з наказом від 20 квітня 2007 року № 55-кл переведена на посаду лікаря загальної практики сімейноїмедицини. Наказом від 03 лютого 2010 року № 22-кл переведена на посаду завідувача ІІ відділення сімейної медицини Уманської міської лікарні.

Згідно з наказом КП «Уманська міська лікарня» від 25 березня 2016 року № 60-кл з 01 червня 2016 року вивільнено посади і виключено їх зі штатного розпису відповідно до Додатку № 1, зокрема вивільнено посаду завідувача ІІ відділення загальної практики сімейної медицини, яку займала позивач (а.с. 20, 21).

Наказом КП «Уманська міська лікарня» від 01 квітня 2016 року № 66-кл позивача та інших працівників було попереджено про звільнення з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України по переведенню на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України до КЗ «Уманський міський ЦПМСД» (а.с. 22, 23).

30 травня 2016 року ОСОБА_1 подала заяву на ім`я головного лікаря КП «Уманська міська лікарня» Мироненка В. І . , у якій просила звільнити її з займаної посади 31 травня 2016 року за переведенням до КЗ «Центр медико-санітарної допомоги» згідно пунктом 5 статті 36 КЗпП України. Вказана заява завізована ОСОБА_3 , заступником головного лікаря КП «Уманська міська лікарня», який обіймав цю посаду до 31 травня 2016 року включно, із зазначенням ним «не заперечую на працевлаштування шляхом переводу на 01 червня 2016 року» (а.с. 26). Посадовою особою головним лікарем КП «Уманська міська лікарня» Мироненком В. І., який мав повноваження приймати по цій заяві рішення, заява не була розглянута.

31 травня 2016 року ОСОБА_1 знову подала заяву на ім`я головного лікаря КП «Уманська міська лікарня» Мироненка В. І . , в якій просила звільнити її з посади завідувача відділення загальної практики сімейної медицини 31 травня 2016 року за переведенням на аналогічну посаду завідувача відділення амбулаторії до КЗ «Уманський міський ЦПМСД» згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України, на якій головним лікарем КП «Уманська міська лікарня» Мироненком В. І. було проставлено резолюцію (а.с.172), та на підставі якої видано наказ від 31 травня 2016 року № 103-кл про звільнення ОСОБА_1 31 травня 2016 року із займаної посади згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням до КЗ «Уманський міський ЦПМСД» зі збереженням чергової відпустки (а.с. 24).

Згідно з розпорядженнями від 01 червня 2016 року № 1 та від 06 червня 2016 року № 2 головного лікаря КЗ «Уманський міський ЦПМСД» було створено спеціальну комісію для повідомлення про можливість працевлаштування ОСОБА_1 на посаду лікаря загальної практики сімейного-лікаря у відповідності до її кваліфікації (а.с.159, 162).

Відповідно до актів від 01 червня 2016 року № 1 та від 06 червня 2016 року № 2, складених комісією КЗ «Уманський міський ЦПМСД», ОСОБА_1 відмовилася від працевлаштування на посаду лікаря загальної практики сімейного медицини (а.с.160, 161).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною першою статті 32 КЗпП України встановлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Особливістю переведення працівника на інше підприємство є те, що працівник припиняє трудові відносини з одним роботодавцем і укладає трудовий договір з іншим. Ініціатором переведення може бути як сам працівник, так і роботодавець, заінтересований у переведенні працівника.

Після звільнення працівника, у зв`язку з переведенням його на роботу на інше підприємство такий працівник має бути прийнятий на роботу на підприємство, на яке його запрошено, не пізніше наступного дня після звільнення з попереднього підприємства, якщо не було обумовлено іншої дати.

Відповідно до частини п`ятої статті 24 КЗпП України особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Тобто, законом встановлено, що право особи бути прийнятою на роботу та обов`язок роботодавця укласти з цією особою трудовий договір виникає лише при наявності письмового запиту чи погодження на переведення такої особи.

Відповідно до роз`яснень викладених у пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при обґрунтованості позову суд рішенням зобов`язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо була обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу. Якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил частини другої статті 235 КЗпП України про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України.

Встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що переведення працівника до іншого підприємства можливе лише за погодженням як підприємства, з яким працівник бажає припинити трудовий договір, так і підприємства, яке бажає укласти трудовий договір з працівником. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження її переведення між КП «Уманська міська лікарня» таКЗ «Уманський міський ЦПМСД»або доказів щодо її запрошення в порядку переведення на аналогічну посаду до відповідача.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що її заява від 30 травня 2016 року, завізована ОСОБА_3 , свідчить про погодження прийняття її на роботу в порядку переведення до КЗ «Уманський міський ЦПМСД, є безпідставними, оскільки вказана заява не містить посилання позивача про її переведення на посаду, аналогічну тій, яку вона займала у КП «Уманська міська лікарня», та не містить зазначення посади та установи, переведення до якої не заперечував ОСОБА_3 , проставивши на цій заяві резолюцію: «Не заперечую на працевлаштування шляхом переводу на 01 червня 2016 року».

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи, наведені в касаційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович