Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 522/11762/16-ц

провадження № 61-17661св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_6, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2017 року у складі судді: Бойчука А. Ю., та постанову апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року у справі у складі колегії суддів: Черевка П.М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 1996 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райради народних депутатів виконкому Одеської міськради народних депутатів було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 238.

За час проживання у шлюбі подружжям було набуто 19/100 частин будівлі творчої студії, що розташована за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2004 року у справі № 2-2719/2004 року, яким за відповідачем визнано право власності на будівництво творчої майстерні площею 85,8 кв. м. та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2004 року у справі № 2-2719/2004 року, яким визнано за відповідачем право часткової власності на 19/100 частин будівлі цієї творчої студії.

Вказувала, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен співвласник має право на поділ спільного майна. Домовленості про добровільний поділ майна, між позивачем та відповідачем не досягнуто, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, що складається з права власності на 19/100 (дев'ятнадцять сотих) частин будівлі творчої студії, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 11054525, надати ОСОБА_1 у власність 19/200 (дев'ятнадцять двохсотих) частин будівлі творчої студії, а 19/200 (дев'ятнадцять двохсотих) частин на будівлі творчої студії надати у власність ОСОБА_1

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2017 року залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірне майно було придбане за спільної працею подружжя та те, що воно було придбане під час шлюбу і є об'єктом спільної власності подружжя. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аргументи учасників справи

У квітні 2018 року ОСОБА_1 надіслала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_6, в якій просила оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що об'єкт поділу є незавершеним будівництвом; майно набуте після укладення шлюбу є спільною сумісною власністю; суди помилково застосували до відносин, що склались статтю 57 СК України.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 20 вересня 1996 року.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно частини четвертої статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення постанови апеляційного суду) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2004 року у справі № 2-2719/2004 року судом встановлено, що Одеському комбінату художнього фонду УРСР було відведено земельну ділянку площею 0,08 га в АДРЕСА_1, для будівництва творчих студій скульпторам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ще у 1970 році. Через відсутність матеріальних засобів на будівництво творчих студій за адресою АДРЕСА_1, дирекція ОХПК доручено провести будівництво скульпторам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3 за свій рахунок та власними силами.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-2719/2004 року, встановлено, що згідно виписки з протоколу засідання Правління Одеської організації Спілки художників від 04 грудня 1987 року творча майстерня ОСОБА_8 була передана скульптору ОСОБА_13 та 27 листопада 2003 року згідно заяви скульптора ОСОБА_14 і протоколу засідання правління ООСХ № 37 від 27 листопада 2003 року творча майстерня ОСОБА_14 по АДРЕСА_1 була передана скульптору ОСОБА_1

Відповідно до експертного висновку про технічний стан і можливість подальшої надійної експлуатації нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1, розробленого на підставі листа - замовлення від 09 квітня 2004 року будівля побудована в середині 1970-х років за проектом, розробленим Одеським виробничо-художнім комбінатом художнього фонду УРСР і узгодженим у відповідних органах державного нагляду.

Суди встановили, що майстерня до передачі відповідачу знаходилася в користуванні скульптора ОСОБА_8 та експлуатувалася як закінчений об'єкт.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення постанови апеляційного суду) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірне майно є об'єктом спільної власності подружжя, суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат