27 грудня 2019 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судових засідань Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сочка Віталій Іванович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих затопленням квартири,
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 27 грудня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 03 січня 2020 року.
Враховуючи вищенаведене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 05.10.2002 року, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ), збитки у розмірі: 588 439,00 грн., що включає: 30 062,00 грн. - вартість ремонтних робіт, 28 985,00 грн. - вартість матеріалів, 240,00 грн. - витрати на чистку килима, 523152,00 грн. - упущена вигода, 1000,00 грн. - моральна шкода, 5000,00 грн. - витрати на проведення будівельно-технічного дослідження, а також 5874,36 грн. сплаченого судового збору.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2017 у справі відкрито провадження.
04.04.2018 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову.
06.04.2018 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку із помилками, які були допущені під час технічного набору позовної заяви.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2018 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі відмовлено.
18.07.2018 представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог.
19.07.2018 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2018 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову від 19.07.2018, постановлено накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог.
Відповідно розпорядження в.о. керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №1065 від 10.10.2018 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, матеріали вказаної справи підлягають повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_9 звільнена з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області згідно Наказу №266/02-06 від 03.09.2018.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 головуючим суддею визначено суддю Фазикош О.В. та передано матеріали справи для подальшого розгляду.
01.10.2018 представником відповідача подано апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2018.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18.12.2018 апеляційну скаргу представника відповідача - адвоката Петрика В.В. задоволено частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 19.07.2018 скасовано, матеріали справи передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява, у які останній просив ухвалити заочне рішення, оскільки відповідач та його представник не з`являються на розгляд справи без поважних причин.
Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, відзив на позовну заява не подано.
На підставі наведеного суд, керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 10 жовтня 2016 року між Позивачем ОСОБА_1 та Генеральним консульством Угорщини в м. Ужгороді було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 3.1 Договору оренди, орендна плата за користування орендованим майном визначається за згодою сторін та з 10.10.2016 року складає 350 Євро на місяць, що підтверджено долученою копією договору оренди приміщення від 10.10.2016.
03.04.2017 року від Орендаря позивачем отримано лист про розірвання договору оренди, зі змісту якого вбачається, що Орендар, посилаючись на п.6.4 Договору оренди (припинення дії договору у випадку повного знищення житла чи непридатності його використання внаслідок форс-мажорних обставин) повідомив, що від 09.04.2017 розриває Договір оренди від 10.10.2016.
З матеріалів справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №100200271 від 12.10.2017.
17 березня 2017 року комісією в складі голови правління ОСББ «Возз`єднання 29, м. Ужгород» ОСОБА_8, Позивача, власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 , власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_4 , складений Акт про залиття квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого комісія встановила, що причиною залиття є самовільний демонтаж плитки тераси на мансардному поверсі квартири АДРЕСА_2 та порушення гідроізоляції на терасі мансардного поверху зазначеної квартири.
Згідно Акту про залиття квартири, за результатами затоплення приміщень встановлено наступні пошкодження: 1) залито стелю підшиту гіпсокартоном площею 71 кв. м.; 2) залито обшиті гіпсокартоном стіни площею 251, 7м. кв.; 3) залито підлогу площею 71 кв.м. з них 66,5 кв.м. покритої ламінатом; 4) залито плафони та люстри у всіх приміщеннях, крім позиції 8 та 2 згідно технічного паспорту.
Даний Акт про залиття підписаний всіма членами комісії, що були присутні та які брали участь у встановленні факту залиття квартири Позивача, а також самим Позивачем.
04 травня 2017 року Позивачем було отримано висновок будівельно-технічного дослідження згідно замовлення ОСОБА_6 , відповідно до якого встановлено обсяг ремонтних робіт, які необхідно виконати для відновлення квартири АДРЕСА_1 . Будівельно-технічним дослідженням встановлено причину залиття - залиття квартири АДРЕСА_8 відбувається з квартири АДРЕСА_9 залиття якої відбулося з власної тераси, яка розташована над нею, внаслідок пошкодження захисної мембрани тераси, що підтверджено долученим висновком будівельно-технічного дослідження ФОП ОСОБА_7 від 04.05.2017. За послуги експерта позивачем сплачено 5000 грн. ( п`ять тисяч гривень), що підтверджується Актом прийому - передачі наданих послуг від 20.06.2017.
20 липня 2017 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладений договір про надання послуг, предметом якого є надання послуг ремонтно-будівельних робіт, за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджено копією долученого договору про надання послуг від 20.07.2017.
Крім цього, у зв`язку із залиттям квартири Позивач поніс витрати в розмірі 240,00 грн. на чистку килима, що підтверджується рахунком № 355 від 06.06.2017 та квитанцією про сплату від 07.06.2017.
Доказів, які б спростовували дані, наведені у кошторисі, в якому зазначений перелік робіт для проведення ремонту в квартирі позивача, а також вартість цих робіт, відповідач та його представник не надали. Підстав ставити під сумнів правильність даного кошторису у суду немає, оскільки зазначені в кошторисі найменування об`єктів у квартирі позивача, які потребують ремонту фактично відповідають пошкодженням в квартирі позивача, які були зазначені в акті про залиття від 17.03.2017.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання шкоди.
Згідно із частиною першою статті 15, пунктів 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.
Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14.
Таким чином, майнова шкода, яка заподіяна позивачу ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Суд вважає доведеним у судовому засіданні факт залиття належного позивачу житлового приміщення з вини ОСОБА_2 , а тому завдана внаслідок такого залиття шкода підлягає стягненню із відповідача, як із винної особи, на користь позивача.
Щодо відшкодування упущеної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Виходячи із аналізу даної цивільної норми та застосування цивільної відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що ці доходи /упущена вигода/ не є абстрактними, а дійсно булим б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків; при визначенні реальності не одержаних доходів слід враховувати заходи, вжиті кредитором для їх одержання; у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов`язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв`язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідно, для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов`язків, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила кредитора одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
При цьому, доведення наявності упущеної вигоди покладається саме на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Суд не вбачає підстав для стягнення упущеної вигоди у розмірі 523152,00, яку просить стягнути позивач, оскільки така належними та допустимими доказами не стверджується.
В обґрунтування такої вимоги представник позивача покликається на договір оренди спірного житлового приміщення, укладений 10.10.2016 з Генеральним консульством Угорщини, який в односторонньому порядку розірвано у зв`язку із затопленням приміщення і його непридатного стану.
10 жовтня 2016 року між Позивачем ОСОБА_1 та Генеральним консульством Угорщини в м. Ужгороді було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 3.1 Договору оренди, орендна плата за користування орендованим майном визначається за згодою сторін та з 10.10.2016 року складає 350 Євро на місяць, що підтверджено долученою копією договору оренди приміщення від 10.10.2016.
03.04.2017 року від Орендаря позивачем отримано лист про розірвання договору оренди, зі змісту якого вбачається, що Орендар, посилаючись на п.6.4 Договору оренди (припинення дії договору у випадку повного знищення житла чи непридатності його використання внаслідок форс-мажорних обставин) повідомив, що від 09.04.2017 розриває Договір оренди від 10.10.2016.
Після завершення ремонтних робіт, позивачем підписаний акт виконаних робіт 25 вересня 2017 року.
Суд враховує, що неотримання щомісячної орендної плати за користування приміщенням, яку позивач міг би реально одержати за час проведення ремонту нерухомого майна, за договором оренди нерухомого майна у розмірі 350 Євро на місяць, починаючи з 09.04.2017 року до завершення ремонтних робіт станом на 25 вересня 2017 року, тобто розмір збитків складає: 2450 Євро (350 Євро * 7 місяців).
Внаслідок розірвання договору оренди позивач не отримав прибуток від передачі в оренду нерухомого майна на 7 місяців з щомісячною орендною платою в сумі 350 Євро, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді упущеної вигоди за вказаний період.
Суд наголошує, що позивачем доведено наявність у нього реальної можливості та намірів отримати прибуток у вказаному вище розмірі за вказаний період, у випадку виконання умов договору оренди нерухомого майна, що підтверджується наведеними вище письмовими доказами.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Оскільки в договорі оренди визначено суму грошових коштів в Євро, та в уточненому позові позивач просить визначити розмір упущеної вигоди за офіційним курсом НБУ, сума упущеної вигоди у розмірі 2800 Євро з її перерахунком у гривневий еквівалент за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення судового рішення становить 63 210? грн.
Разом з тим, в іншій частині позовних вимог, що стосуються стягнення упущеної вигоди за період з 26 вересня 2017 року по 10.10.2021 рік задоволенню не підлягають.
Зокрема, доказуючи наявність упущеної вигоди, позивач має довести фактичне вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання позивачем очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого позивача, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на що він розраховував.
Отже, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів протиправної поведінки відповідача в цей період часу, доказів вжиття позивачем заходів для отримання доходів, а також доказів наявності причинного зв`язку, того що жодних заходів щодо можливості укладення договору оренди позивачем не вживалось після завершення ремонту, що свідчить про те, що позивачем не вживались заходи щодо передачі спірного житлового приміщення в оренду.
Однак, сам лише факт затоплення, який дійсно мав місце, не свідчить, що спірне житлове приміщення прийшло у непридатний для експлуатації стан після проведення ремонту.
Звертаючись із заявою про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди за період за 26 вересня 2017 року по 10.10.2021 рік, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було.
Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.
Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди за такий період базуються на договорі оренди житлового приміщення, який не створює реальних наслідків для відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди після закінчення ремонту квартири, тобто за період за 25 вересня 2017 року по 10.10.2021 рік. Крім того, такий договір не був укладений на вказаний період часу.
Позивачем також не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток після закінчення ремонту за період за 26 вересня 2017 року по 10.10.2021 рік.
Ураховуючи те, що сума збитків (упущеної вигоди), яку просив стягнути позивач, обгрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу (орендної плати на підставі договору оренди житлового приміщення за період за 26 вересня 2017 року по 10.10.2021 рік); позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток за період за 26 вересня 2017 року по 10.10.2021 рік, суд вважає, що підстав для задоволення позову та стягнення упущеної вигоди за період за 26 вересня 2017 року по 10.10.2021 рік немає.
Тому в частині відшкодування упущеної шкоди позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом пунктів 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановлено, що позивачам завдано душевних страждань у зв`язку із затопленням квартири, неможливістю повною мірою використовувати це помешкання для повноцінного проживання.
На переконання суду позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка за змістом наведених вище положень нормативно-правових актів підлягає відшкодуванню із відповідача.
Із урахуванням всіх обставин справи, суд погоджується із визначеним позивачем розміром моральної шкоди.
Частиною1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно зі ч.1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено відсутність вини у заподіянні шкоди позивачеві у зазначеному ним обсязі, а позивачем не обґрунтовано наявність суми упущеної вигоди внаслідок залиття квартири з вини відповідача.
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене та враховуючи присуджену до стягнення суму збитків, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1275 грн., виходячи із задоволення заявленої в позові суми.
На підставі ст.ст. 22, 23, 780, 1166, 1167 ЦК України та керуючись, ст.ст. 4, 5, 18, 76, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сочка Віталій Іванович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих затопленням квартири задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,адреса: АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7 ) відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 1000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,адреса: АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7 ) судовий збір в розмірі 1275 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області О.В.Фазикош