Постанова

Іменем України

28 січня 2019 року

м. Київ

справа № 211/4869/14-ц

провадження № 61-21426св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, редакція газети «Кривой Рог Вечерний»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року у складі судді: Ткаченко С. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Митрофанової Л. В., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ТОВ «Житлосервіс-КР» звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, редакції Газети «Кривой Рог Вечерний» про захист ділової репутації товариства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 липня 2013 року ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем будинків, споруд, та прибудинкової території по мікрорайону Східний 1, 2, 3.

30 квітня 2014 року в газеті «Кривой Рог Вечерний» у випуску № 17 на сторінці 2 було опубліковано за підписом авторів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, статтю, що на думку ТОВ «Житлосервіс-КР», порочить ділову репутацію товариства.

У рубриці «Зеркало читателя», в розділі «Работа ЖКХ - одна из причин революции» зазначено неправдиві відомості, а саме ««директор ОСОБА_13 с ведома и разрешения властей начисляет завышенные платежи за услуги своей организации...», «...приписки, мошенничество при начислении стоимости услуг ЖС-КР становится невыносимыми..», «руководство ЖС-КР ведет себя нагло...», «Хорошо устроились - можно не работать и неплохо жить».

Позивач вказував, що поширена відповідачами негативна недостовірна інформація порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації. Вказана інформація порушує особисті немайнові права позивача, виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку контрагентів. Крім того, подібними діями відповідачі охарактеризували позивача як організацію, яка займається шахрайством та вводить в оману споживачів, негативно впливає на підприємницьку діяльність підприємства. Таким чином, інформація, яку поширили відповідачі, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. При цьому, поширена інформація є доведеною до відома багатьох осіб.

Порушення прав позивача поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганьблять честь, гідність та ділову репутацію останнього в очах невизначеного кола осіб, які могли читати цю статтю в газеті та об'яву, розміщену на під'їзді будинку № 1 по б-ру Кірова, з точки зору додержання ним законів України та загальноприйнятих норм моралі. Поширена інформація формує думку, що позивач займається нечесною підприємницькою діяльністю та безпідставно нараховує оплату споживачам житлово-комунальних послуг.

Позивач просив: визнати інформацію поширену в статті в газеті «Кривой Рог Вечерний» випуск № 17 від 30 квітня 2014 року неправдивою та спростувати її через опублікування в газеті «Кривой Рог Вечерний»; стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, того що право на ділову репутацію ТОВ «Житлосервіс-КР» порушене, що їх послугами перестали користуватися, що з ними розривалися договори на обслуговування квартир будинків чи окремих мешканців. Діяльність товариства ніяк не змінилася, публікація відповідачів в газеті ніяк не вплинула на репутацію товариства. Суди вказали, що поширені відомості не є такими, що погіршують ділову репутацію позивача не можуть бути оспорені й спростовані в порядку, передбаченому частинами шостою, сьомою статті 277 ЦК України, оскільки є відображенням поглядів мешканців, які викладені журналістом, та є оціночними судженнями про певні події, які відбуваються, їх суб'єктивна думка, стосовно суспільно значущих питань, право на які гарантовано статтею10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У березні 2017 року ТОВ «Житлосервіс-КР» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове про задоволення позову. При цьому посилалося на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що інформація, яку поширили відповідачі, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. Вважає, що оспорювана інформація має характер наклепу та є доведеною до відома багатьох осіб.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що з 01 липня 2013 року ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем будинків, споруд, та прибудинкової території по мікрорайону Східний 1, 2, 3.

30 квітня 2014 року в Газеті «Кривой Рог Вечерний» у випуску № 17 на сторінці 2 було опубліковано за підписом авторів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, статтю, що на думку ТОВ «Житлосервіс-КР», порочить ділову репутацію підприємства. У рубриці «Зеркало читателя», в розділі «Работа ЖКХ - одна из причин революции» зазначено неправдиві відомості, а саме ««директор ОСОБА_13 с ведома и разрешения властей начисляет завышенные платежи за услуги своей организации...», «...приписки, мошенничество при начислений стоимости услуг ЖС-КР становишся невыносимыми..», «руководство ЖС-КР ведет себя нагло...», «Хорошо устроились - можно не работать и неплохо жить». На аркушах 14 та 15 справи міститься фотокопія та ксерокопія оголошень, що були вивешені на фасадах будинків.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

З урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів погоджується із висновками судів про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель