ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/6/19 Номер провадження 22-ц/814/778/19Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Прядкіної О.В., Хіль Л.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області в складі судді Попова М.С. від 4 січня 2019 року за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про зняття арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Карлівського РВДВС про зняття арешту, в якому просив скасувати арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Максимівської сільської ради Карлівського району та виключити з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про арешт вказаної ділянки, оскільки порушуються його права на вільне володіння вказаною ділянкою, яку він отримав у спадщину на підставі заповіту.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 4 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про зняття арешту. Роз'яснено право на звернення з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала вмотивована відсутністю підстав для розгляду справи в порядку цивільного судочинства з огляду на те, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який у відповідності до п.1 ч.1ст. 19 КАС України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невірне застосування норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду.

Вважає помилковим висновок місцевого суду щодо непідвідомчості спору з огляду на практику та роз'яснення судів касаційної інстанції, враховуючи що предметом спору є захист його цивільного права на вільне розпорядження належною йому земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.6 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Карлівського РВДВС про зняття арешту, в якому просив скасувати арешт, який був накладений в ході примусового виконання судового рішення, на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Максимівської сільської ради Карлівського району та виключити з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про арешт вказаної ділянки.

Вимоги обґрунтовані тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, який заповів йому земельну ділянку площею 2,63 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Після звернення до нотаріуса із заявою про оформлення належної йому спадщини, було встановлено, що на все майно боржника ОСОБА_3, в тому числі і на спірну земельну ділянку, 19.03.2008 року в ході виконавчого провадження накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця Карлівського РВДВС.

На звернення ОСОБА_2 до Карлівського РВДВС з заявою про зняття арешту, останнім було відмовлено та роз'яснено про необхідність звернення до суду. Одночасно, державним виконавцем було повідомлено, що в травні 2013 року виконавче провадження було закінчене на підставі п.6 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає розгляду за правилами ЦПК, оскільки повинен вирішуватись як публічно-правовий в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В даному випадку, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені накладенням державним виконавцем арешту на майно, яке належить позивачу на підставі заповіту і яким він не може вільно розпорядитись, що є порушенням положень ст. 319, 391 ЦК України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, в тому числі і у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України (ст.ст. 19,20 ЦПК України в редакції Кодексу 2017 року) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5).

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (пункт 5 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

Вищевказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, у якій Верховний Суд вказав, що «відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час вирішення спору судами першої й апеляційної інстанцій, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, який поданий ОСОБА_2 на захист своїх майнових прав, спір про зняття арешту з майна та виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не може бути віднесений до публічно-правового, оскільки відноситься до цивільно-правового, що виключає його вирішення за правилами КАС України.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про не підвідомчість спору цивільній юрисдикції не ґрунтується на нормах процесуального права, якого суд дійшов з помилковим застосуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, що, в свою чергу, є підставою для скасування ухвали, з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 4 січня 2019 року скасувати та направити матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про зняття арешту для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді : Обідіна О.І. Прядкіна О.В. Хіль Л.М.