Ухвала

Іменем України

15 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 752/12627/16-ц

провадження № 61-46061ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2018 року та ухвалу цього суду від 18 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 600,00 дол. США, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 25 072,17 дол. США, прострочені відсотки - 23 352,48 дол. США.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25 072,17 дол. США, прострочені відсотки у розмірі 23 352,48 дол. США та прострочені підвищені відсотки у розмірі 175,35 дол. США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_3 подала клопотання, в якому просила відстрочити або звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на те, що, починаючи з лютого 2018 року, офіційно не працевлаштована.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору відмовлено, а її апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги (сплати судового збору в розмірі 27 128,73 грн), який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції виходив з того, що положення статті 8 Закону України «Про судовий збір», якою врегульовано порядок розстрочення та звільнення від сплати судового збору, поширюються виключно на фізичних осіб, які є позивачами, та в тому числі відповідачів у справах, предметом позову яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 є відповідачем у справі, яка не стосується захисту соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю, апеляційний суд вважав, що відсутні підстави для розстрочення чи звільнення її від сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року продовжено ОСОБА_3 строк для усунення недоліків її касаційної скарги до 31 серпня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року визнано неподаною та повернуто.

Наведена ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалу суду про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_3 отримала 27 серпня 2018 року, однак станом на 18 вересня 2018 року недоліки касаційної скарги не усунула.

22 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2018 року та ухвалу цього суду від 18 вересня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3, починаючи з лютого 2018 року, є безробітною, її дохід за період з 16 лютого до 30 квітня 2018 року складає 1 204,57 грн, а за 2017 рік - 9 000,00 грн, у зв'язку з чим не має можливості сплатити судовий збір. Однак зазначених обставин суд апеляційної інстанції не врахував, у зв'язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про відстрочення або звільнення її від сплати судового збору та залишив її апеляційну скаргу без руху з підстав несплати судового збору.

Крім того, ОСОБА_3 посилалася на те, що, постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення її апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції порушив її право користуватися належними їй процесуальними правами.

У зв'язку з визнанням наведених ОСОБА_3 підстав для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

13 січня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_3 усунула недоліки касаційної скарги, зокрема, подала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій зазначала, що про існування ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року дізналася 10 жовтня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи та протягом тридцяти днів оскаржила її в касаційному порядку. На підтвердження зазначених обставин до заяви про поновлення строку на касаційне оскарження додані відповідні докази.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом положень статей 185 та 357 ЦПК України у випадку невідповідності апеляційної скарги встановленим статтею 356 цього Кодексу вимогам суд постановляє ухвалу про залишення такої скарги без руху, в якій зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали. Якщо ухвала про залишення апеляційної скарги без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо заявник не усуне недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

У частині другій наведеної норми визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 136 ЦПК України також визначено умови та порядок відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

При цьому стаття 8 Закону України «Про судовий збір» є спеціальною та конкретизує положення статті 136 ЦПК України.

Аналіз змісту згаданої статті 8 Закону свідчить про те, що відстрочити, розстрочити, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за наведених у цій статті умов можливо виключно фізичну особу-позивача.

Апеляційний суд зазнані положення Закону України «Про судовий збір» врахував та, встановивши, що ОСОБА_3 є відповідачем у справі, предметом якої є стягнення кредитної заборгованості, дійшов правильного висновку про відсутність передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» підстав для відстрочення чи звільнення від сплати судового збору та з дотриманням вимог статей 357 і 356 ЦПК України залишив її апеляційну скаргу без руху в зв'язку з несплатою судового збору та надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_3 направила до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, однак при розкритті конверта, в якому надійшла ця заява, квитанції про сплату судового збору не виявлено, про що уповноваженими працівниками суду 01 серпня 2018 року складено відповідний акт. У зв'язку з цим, як уже зазначалося, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року продовжено ОСОБА_3 строк для усунення недоліків її касаційної скарги до 31 серпня 2018 року.

Копію ухвали Апеляційного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року ОСОБА_3 вручено 27 серпня 2018 року.

З огляду на те, що станом на 18 вересня 2018 року ОСОБА_3 не виконала вимоги ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2018 року, зокрема, не сплатила судового збору у встановленому цією ухвалою розмірі, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 185 та 357 ЦПК України визнав неподаною та повернув її апеляційну скаргу.

Доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваних судових рішеннях висновків з огляду на таке.

Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Обов'язок доказування і подання доказів визначено статтею 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас за змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 не надала до апеляційного суду належних доказів наявності обставин, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», і що перевірка таких доказів не належить до компетенції суду касаційної інстанції, Верховний Суд встановив, що відповідні доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України також передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

З урахуванням того, що оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху, визнання неподаною та повернення апеляційної скарги не є ухвалами, якими закінчено розгляд справи, а апеляційний суд при їх постановленні правильно застосовував норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а також з огляду на те, що розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частиною п'ятою, частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2018 року та ухвали цього суду від 18 вересня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2018 року та ухвалу цього суду від 18 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

С.П. Штелик