Провадження № 22-ц/801/1488/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 рокуСправа № 127/19704/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Міхасішина І.В., Оніщука В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/19704/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, за участю третьої особи начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника Михайла Петровича про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Медяною Ю.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, за участю третьої особи начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника М.П. про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що працював першим заступником начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 попереджено про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади та про можливе звільнення, однак в даному попередженні йому не запропоновано іншу роботу.

18 грудня 2017 року відповідачем видано наказ №389-к/тр про звільнення позивача із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

09 липня 2018 року відповідачем видано наказ №184-к/тр, яким внесені зміни до наказу №389-к/тр від 18 грудня 2017 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 09 липня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Копію зазначеного наказу позивач отримав 09 липня 2018 року.

Позивач вважає, що накази про його звільнення підлягають скасуванню, а він поновленню на роботі, оскільки в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області діє об`єднана профспілкова організація працівників Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яка входить у Федерацію профспілок Вінницької області, членом Ради якої з 12 листопада 2015 року він є, а тому на звільнення останнього з займаної посади мала бути надана згода виборного органу профспілки.

Крім того, зазначив, що в дійсності скорочення займаної ним посади не відбулося, а у новому штатному розписі свідомо не передбачено посади першого заступника начальника управління, з метою звільнити позивача. Зокрема, після звільнення позивача, з грудня 2017 року було призначено заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. Більше того, після видачі наказу №184-к/тр від 09 липня 2018 року було затверджено новий штатний розпис, у якому передбачено посаду третього заступника.

Також при звільненні не враховано його кваліфікацію та продуктивність праці, оскільки він працює в соціальній сфері більше 20 років, 12 років очолював головне Управління праці та соціального захисту населення Вінницької ОДА і з 15 липня 2011 року по 09 липня 2018 року був членом правління Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Неодноразово був відзначений нагородами Міністерства праці та соціальної політики України, є академіком Української Академії політичних наук, має науковий ступінь доктора політичних наук зі спеціальності політичні інститути та процеси, йому присвоєно вчене звання доцента кафедри прикладної політології, комунікації та паблік рилейшнз, присвоєно кваліфікацію економіст, фінансовий менеджер, присвоєно вчене звання кандидата філософських наук.

Незаконне звільнення призвело до глибоких душевних страждань позивача, оскільки останній не очікував, що відносно нього буде штучно створено скорочення штату працівників та через погіршення стану здоров`я внаслідок стресу він був вимушений перебувати на лікарняних.

Таким чином, просив суд скасувати наказ №389-к/тр від 18 грудня 2017 року та наказ №184-к/тр від 09 липня 2018 року, видані начальником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо його звільнення; зобов`язати відповідача поновити його на рівнозначній займаній посаді в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2018 року по час фактичного поновлення на робот, моральну шкоду в розмірі 19500 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, а саме ст. ст. 49-2, 252 КЗпП України, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи, згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, проведено відповідно до вимог трудового законодавства, тому ОСОБА_1 не підлягає поновленню на роботі.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01 серпня 2017 року прийнятий на посаду першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області в порядку переведення з виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що підтверджується наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 25 липня 2017 року №141-к/тр про прийняття на роботу та копією трудової книжки БТІ №1521201 (т.1 а.с.22, 117).

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено з 01 січня 2018 року граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів у кількості 5192 штатні одиниці, в тому числі працівників виконавчої дирекції - 188 штатних одиниць (т.1 а.с.112).

Відповідно до постанов правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено з 01 січня 2018 року структуру органів Фонду: виконавча дирекція Фонду - 1 виконавчий орган; управління виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - 27 робочих органів; відділення в районах та містах обласного значення управлінь виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - 288 одиниць; №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів» затверджено з 01 січня 2018 року схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів; №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» змінюються з 01 січня 2018 року умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23 жовтня 2017 року №556 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області» зобов`язано затвердити граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень у кількості 185 штатних одиниць.

Пунктом 2 цього ж наказу зобов`язано начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області провести до 01 листопада 2017 року передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці (т.1 а.с.113).

Штатний розпис управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, затверджений 15 травня 2017 року, який діяв до 01 січня 2018 року включав 80 посад та передбачав посаду першого заступника начальника управління (т.1 а.с.115).

Як вбачається із звітності про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці від 27 жовтня 2017 року, було заплановано вивільнення працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області в кількості 263 особи, в тому числі і першого заступника начальника управління (т.1 а.с.114).

Про заплановане масове вивільнення працівників відповідач повідомив Державну службу зайнятості України 27 жовтня 2017 року, що підтверджується інформацією про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

26 жовтня 2017 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_1 було попереджено про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посад, які вступають в дію з 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє звільнення, про що свідчить його підпис. Попередження від 26 жовтня 2017 року №01-1262 не містить жодних заперечень чи зауважень ОСОБА_1 (т.1 а.с.8а).

Згідно штатного розпису Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, який затверджений директором виконавчої дирекції ФСС України 31 жовтня 2017 року та введений в дію з 01 січня 2018 року, посада першого заступника начальника управління була скорочена. Залишені посади заступника начальника управління - начальника юридичного відділу та заступника начальника управління - начальника відділу - головного страхового експерта з охорони праці (т.1 а.с.116).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання Кадрової комісії з вирішення питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень від 14 грудня 2017 року на якому були присутні: ОСОБА_2 - голова первинної організації профспілки «Соціал» управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області; Яворський В.І. - заступник начальника управління - начальник відділу профілактики виробничого травматизму, головний страховий експерт - голова комісії; Березовський А.О. - начальник відділу кадрів; Лимар А.В. - начальник відділу юридичної роботи; Павлов В.Г. - заступник начальника відділу юридичної роботи - голова об`єднаної профспілкової організації працівників Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; ОСОБА_3 - начальник відділу фінансово-економічної діяльності; Марков Ю.В. - головний бухгалтер - начальник відділу бухгалтерського обліку та консолідованої звітності; секретар комісії Кузь Т.С. - головний спеціаліст відділу кадрів (на період відсутності ОСОБА_4 ); запрошені: ОСОБА_5 - начальник відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту; ОСОБА_8 - начальник Вінницького відділення управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області, вирішено надати рекомендацію начальнику управління щодо звільнення у зв`язку зі скороченням посади першого заступника начальника ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.135).

Відповідно до наказу № 389-к/тр від 18 грудня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 29 грудня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, з 22 грудня 2017 року по 05 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 хворів, що підтверджується листками непрацездатності (т.1 а.с.75-87).

Згідно наказу №184-к/тр від 09 липня 2018 року Про внесення змін до наказу від 18 грудня 2017 року №389-к/тр у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 з 22 грудня 2017 року по 05 липня 2018 року внесені такі зміни: абзац другий викладено в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 09 липня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України» (т.1 а.с.7).

З акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю Управління Держпраці у Вінницькій області від 07 серпня 2018 року №ВН1273/205/АВ вбачається, що порушень законодавства про працю при проведенні вивільнення працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області не виявлено, окрім працівника ОСОБА_7 (виплата всіх сум, що належать йому від установи не проводилась в день звільнення. Помилка була виявлена самостійно працівниками управління) (т.1 а.с.142-145).

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15.

Відповідно до статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

В управлінні відповідача створена об`єднана первинна профспілкова організація працівників Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, членом якої з грудня 2011 року являвся позивач ОСОБА_1 . Як вбачається з матеріалів справи до виборних органів даної профспілкової організації позивач не обирався, що підтверджується протоколом №1 проведення обласної конференції первинних профспілкових організацій Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (т.1 а.с.146).

З 12 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 входив до складу Ради Федерації профспілок Вінницької області, що підтверджується повідомленням Федерації профспілок Вінницької області від 06 серпня 2018 року №01/103 та витягу з Постанови Конференції ФПО від 12 листопада 2015 року №К YI/19 (т.1 а.с.9-11).

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, та встановлені судом обставини, а саме те, що позивач працював на посаді першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації є правомірним в силу вимог статті 43-1 КЗпП України.

Отже, доводи апеляційної скарги, що його було звільнено з роботи з порушенням норм трудового законодавства, зокрема без попередньої згоди на звільнення позивача виборного органу, відповідно до ч.3 ст.252 КЗпП України, оскільки він є членом вищого виборного органу профспілки, спростовується тим, що згода Федерації профспілок Вінницької області, до Ради якої входить позивач, на його звільнення з посади першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області не потрібна, так як у відповідача створена профспілкова організація, до виборних органів якої він не обирався.

Доводи позивача на те, що при звільненні йому не було запропоновано посаду начальника управління - начальника профільного відділу, зокрема посаду заступника начальника управління - начальника відділу профілактики страхових випадків - головного страхового експерта з охорони праці або посаду заступника начальника управління - начальника юридичного відділу, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно п. 1.3 посадової інструкції заступника начальника управління - начальника відділу профілактики страхових випадків - головного страхового експерта з охорони праці, на зазначену посаду призначається особа, яка має вищу спеціальну освіту з охорони праці, або з вищою технічною освітою та має стаж практичної роботи на підприємстві не менше 5 років або стаж роботи страховим експертом з охорони праці не менше 3 років.

Згідно п. 1.4 посадової інструкції заступника начальника управління - начальника юридичного відділу управління, на посаду заступника начальника управління - начальника юридичного відділу призначається особа з вищою юридичною освітою за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра (спеціаліста) і стажем роботи не менш як три роки.

ОСОБА_1 має вищу освіту за спеціальністю науковий комунізм (кваліфікація - філософ, викладач наукового комунізму), що підтверджується копією диплому серія НОМЕР_1 , виданого 25 червня 1986 року Київським державним університетом ім. Т.Г. Шевченка (т.1 а.с.132) та за спеціальністю фінанси (кваліфікація - економіст, фінансовий менеджер), що підтверджується копією диплому про перепідготовку серія НОМЕР_2 , виданого 26 червня 2001 року Міжрегіональною Академією управління персоналом (т.1 а.с.133).

З матеріалів справи вбачається, що враховуючи кваліфікацію позивача, відповідачем при звільненні ОСОБА_1 запропоновано наявну вакантну посаду головного спеціаліста бухгалтерського обліку та фінансових питань у Барському відділенні ВД ФСС України у Вінницькій області, що вбачається з листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 05 липня 2018 року №01-1329 (т.1 а.с.141).

Так, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що відповідач як роботодавець виконав свої обов`язки, покладені статтею 49-2 КЗпП України, запропонував усі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача), які існують в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, проте ОСОБА_1 не скористався та не реалізував своє право на перевід, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України здійснено відповідачем із дотриманням вимог трудового законодавства і без порушення трудових прав ОСОБА_1 .

Крім того, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про поновлення на роботі, тому також не підлягають задоволенню.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Міхасішин І.В.

Оніщук В.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.