Справа № 186/1653/18
Номер провадження № 2/0186/24/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2019 року м. Першотравенськ
Першотравенський міський суд, Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Кривошеї С.С.
при секретарі Кравченко А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Півісенс Плюс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів,
ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Півісенс Плюс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів.
При цьому, як на момент укладення попереднього так і на строк виконання зобовязань відповідачем, тобто на 20 червня 2018 року, автомобіль марки «ВАЗ» моделі «ВЕСТА» у ТОВ «Трастмоторс» був відсутній.
Крім того, у попередньому договорі не зазначено більш детальних ознак майна, крім марки автомобіля його кольору та року виготовлення, а також не зазначено умови переходу права власності на це майно до нього від ТОВ «Трастмоторс».
Враховуючи те, що у договорі купівлі-продажу його предметом визначено неіснуюче майно, вважає, що спірний договір суперечить нормам ст.ст.655, 656 ЦК України, а тому в силу ст.215, 236 зазначеного Кодексу, є недійсним з моменту його вчинення у зв'язку із недодержанням в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України.
Також вважає, що у попередньому договорі, укладеному між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трастмоторс», обмежені його права, як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства.
Порушуючи його законні права, не виконуючи умови договору та не повертаючи йому кошти, відповідач повинен сплатити, згідно ст.536 ЦК України, проценти за користування його грошима.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
На законодавчому рівні розмір таких процентів встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України, яка з 24 травня 2018 року встановлена в розмірі 17% річних, 13 липня 2018 року - 17,5%, з 07 вересня 2018 року -18%.
Таким чином, проценти за користування його грошима становлять:
- за період з 15 червня по 12 липня 2018 року: 56 261 х 0,17 х 27 (кількість днів)/365 = 707,5 гривень; за період з 13 липня по 06 вересня 2018 року: 56 261 х 0,175 х 56 (кількість днів)/365 = 1 510,57 гривень; за період з 07 вересня по 22 жовтня 2018 року: 56 261 х 0,18 х 46 (кількість днів)/365 = 1 308,54 гривень, а всього: 3 526,61 грн.
Просить суд визнати недійсним попередній договір №0186 від 15 червня 2018 року укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трастмоторс» та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастмоторс» на його користь кошти в розмірі 59 787,61 гривень, з яких: 56 261 -сплачена сума за договором; 526,61 - проценти за користування грошима.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Півісенс Плюс» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 15 червня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАСТМОТОРС» укладено попередній договір № 0186 купівлі-продажу транспортного засобу.
Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.5 попереднього договору сторони зобов'язалися 20 червня 2018 року укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю марки ВАЗ, модель ВЕСТА, 2015 року випуску, МТ1.6, бензин/газ, люкс, колір: синій, який продавець зобов'язався придбати у третіх осіб для його подальшого відчуження покупцю. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцю, то сторони визначили, що основний договір буде укладений на пятий день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладання основного договору, за умови повного виконання п.2.1 цього попереднього договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
Таким чином, позивачем виконані умови п.п.2.1, 2.2 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0186 від 15 червня 2018 року щодо сплати авансу.
17 липня 2018 року позивачем на адресу ТОВ «ТРАСТМОТОРС» направлено заяву з прохання розірвати договір №0186 від 15 червня 2018 року у звязку з несвоєчасною поставкою транспортного засобу «Лада-Веста» та повернути усі кошти сплачені ним у розмірі 56 261,00 грн.
Згідно листа ТОВ «ТРАСТМОТОРС» від 07 серпня 2018 року вих. №0186-07.08.18, направленого позивачу ОСОБА_1М, щодо дострокового розірвання договору, ТОВ «ТРАСТМОТОРС» зазначив про відсутність правових підстав для дострокового розірвання договору та повідомлено позивача, що ТОВ «ТРАСТМОТОРС» здійснює дії направлені на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом договору.
Як вбачається з повідомлення Інтернет порталу «Опендатабот» Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАСТМОТОРС» 11 жовтня 2018 року змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВІСЕНС ПЛЮС» та адресу місцезнаходження, натомість код ЄДРПОУ не змінився.
Пунктом 2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
Відповідно до п. п.1 та 3 ч.2 ст.19 Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Згідно з п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином-підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту.
Відповідно по положень ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати договори із споживачем умови , які є несправедливими.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч.3 ст.18 цього закону .
Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін ; по-третє умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Статтею 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Разом з тим, відповідно до ст.ст.526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
З матеріалів справи вбачається, що у встановлений у попередньому договорі строк, сторони основний договір так і не уклали, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідача від виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15 червня 2018 року та відсутність у нього дійсного наміру на укладення основного договору.
Оскільки, укладання основного договору між сторонами у майбутньому є неможним у зв'язку з тим, що позивач втратив довіру до відповідача, він наполягає на поверненні сплаченого ним авансу у розмірі 56 261,00 грн.
Так, відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.2 даної статті положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
З приписів ч.2 ст.1214 ЦК України випливає, що норми ст.1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошових коштів.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.536 передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись,ст.ст.8, 9, 10, 18, 141, 247, 258, 264, 265, 268, 280-284, 352-356 ЦПК України, ст.ст.1212, 1214 ЦК України, ст.ст.18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», - суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Півісенс Плюс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів задовольнити.
Визнати недійсним попередній договір №0186, укладений 15 червня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАСТМОТОРС».
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Першотравенського міського суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: С.С.Кривошея