Ухвала

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 2-170/11

провадження № 61-2877ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Запорізького апеляційного суду від 09 січня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А., у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (далі - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області), державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі - Жовтневий ВДВС Запорізького МУЮ) про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії.

Скаргу обгрунтовано тим, що 30 березня 2016 року постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О. М. відкрито виконавче провадження № 50666633 по виконанню постанови

№ 37511698 від 13 травня 2013 року, виданої Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 2 578 072,40 грн, яку він отримав 08 квітня 2016 року. Вважав дії головного державного Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О. М. такими, що суперечать нормам діючого законодавства, з тих підстав, що на час відкриття виконавчого провадження сплив строк пред'явлення постанови

№ 37511698 від 13 травня 2013 року до виконання. Проте, постановою головного державного виконавця ГТУЮ у Запорізькій області Морар М. В. від

11 квітня 2016 року прийнято до виконання виконавче провадження

№ 50666633. З урахуванням викладених обставин просив: поновити пропущений строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О. М. про відкриття виконавчого провадження № 50666633 від 30 березня 2016 року; зобов'язати головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О. М. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню постанови № 37511698 від 13 травня 2013 року, у зв'язку з пропуском встановленого законом строку; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Морар М. В. про прийняття до виконання виконавчого провадження № 50666633 від 11 квітня 2016 року; визнати протиправними та скасувати всі здійсненні державними виконавцями виконавчі дії в рамках відкритого виконавчого провадження № 50666633; визнати постанову № 37511698 про стягнення з нього виконавчого збору від

13 травня 2013 року такою, що не підлягає виконанню, у зв'язку із пропуском встановленого строку пред'явлення документу до виконання.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О. М. про відкриття виконавчого провадження №50666633 від 30 березня 2016 року.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області Морар М. В. про прийняття до виконання виконавчого провадження

№ 50666633 від 11 квітня 2016 року.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із того, що дії головного державного Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Куліченко О. М. про відкриття виконавчого провадження суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є протиправними, а тому постанова головного державного виконавця ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О. М. про відкриття виконавчого провадження № 50666633 від 30 березня 2016 року та постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області Морар М. В. про прийняття до виконання виконавчого провадження № 50666633 від 11 квітня 2016 року підлягають скасуванню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 січня 2019 року апеляційну скаргу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області задоволено частково. Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року скасовано. Провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Запорізькій області, державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії, закрито.

Скасовуючи ухвалу районного суду та, закриваючи провадження у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що спір щодо оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4, в якій просив скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 09 січня 2019 року та залишити в силі ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, вказує, що в зв'язку з неоднозначністю вирішення даного питання неодноразово звертався із однією і тією скаргою до судів цивільної та адміністративної юрисдикції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

12 березня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист у справі №2-170/11 про звернення стягнення на нерухоме майно.

09 квітня 2013 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О. С. винесла постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_4 у розмірі 2 578 072,40 грн в рамках виконавчого провадження № 37511698.

13 січня 2014 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень ДВС України Юхименко О. С. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 37511698 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

30 березня 2016 року головним державним виконавцем Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50666633 по виконанню постанови № 37511698 від 13 травня 2013 року, виданої відділом примусового виконання рішень ДВС України про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у сумі

2 578 072,40 грн на користь держави.

11 квітня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Запорізькій області Морар М. В. винесено постанову в рамках виконавчого провадження № 50666633 про прийняття до виконання даного виконавчого провадження.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII)та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

На час виникнення спірних правовідносин був чинним Закон України

№ 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 606-XIV), згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначені цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Аналогічна норма була передбачена у статті 17 Закону № 606-XIV.

Таким чином, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 181 КАС України (у редакції Закону України від 06 липня 2005 року № 2747-IV) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У частині шостій статті 181 КАС України роз'яснено, що справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1?4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

На час звернення ОСОБА_4 до суду першої інстанції набрав чинності Закон № 1404-VІІІ. Відповідно до пункту 10 Перехідних положень цього Закону в порядку, що діяв до набрання ним чинності, розглядаються скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання ним чинності.

Відповідно до частини першої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз наведених норм свідчить, що Законом № 1404-VІІІ встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішень, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц (провадження № 14-266цс18) зробила висновок, що скарги на дії державного виконавця, подані під час дії Закону України № 1404-VІІІ підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, незважаючи на те, що оскаржується постанова, ухвалена до набрання чинності цим Законом. Такий правовий висновок є обов'язковим для колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду під час розгляду цієї справи, підстави відступити від зазначеного висновку судом не встановлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі за вказаною скаргою, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що скарга ОСОБА_4 на дії державного виконавця, в якій заявник просив скасувати постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням, законність та обгрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, постанова Запорізького апеляційного суду від

09 січня 2019 року, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Запорізького апеляційного суду від 09 січня

2019 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний