ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4634/19 Справа № 202/745/19 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П.Б., (боржник ОСОБА_1 , стягувач Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк)

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

30 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П.Б. (боржник: ОСОБА_1 , стягувач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»), в якій просить визнати протиправними (незаконними) дії начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данялишина П.Б. по винесенню 08 травня 2018 року постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження, якою зобов`язано районні ВДВС (Корольовського та Житомирського) передати, а відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області прийняти для подальшого виконання матеріали виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 ; скасувати постанову начальника Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П.Б. від 08 травня 2018 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, якою зобов`язано районні ВДВС (Корольовського та Житомирського) передати, а відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області прийняти для подальшого виконання матеріали виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 ; зобов`язати начальника Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П.Б. усунути протиправні дії, які зафіксовані в постанові такого від 08 травня 2018 року та допущені до виконання, шляхом приведення вчиненого у попередній стан - поверненням відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області матеріалів виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 до районних ВДВС (Корольовського та Житомирського) для подальшого виконання.Одночасно ОСОБА_1 просить поновити пропущений строк звернення зі скаргою, оскільки ним було отримано оскаржувану Постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження від 08 травня 2018 року лише 18 січня 2019 року, а тому строк для подання скарги на дії державного виконавця пропущений з поважних причин. В обгрунтування скарги посилався на те, що що відповіддю начальника Корольовського відділу ДВС м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області С.В. Карпюка (від 18.01.2019 № 7.22-36/1/_) повідомлено, що підставою для передачі виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 до іншого органу ДВС стала постанова начальника Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П.Б. від 08.05.2018 року, якою зобов`язано районні ВДВС (Корольовського та Житомирського) передати, а відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області прийняти для подальшого виконання матеріали виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 Загальним принципом держави, а саме ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається з оскаржуваної постанови, суб`єкт оскарження сам допустив порушення ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: по-перше, не підтвердив наявність самого факту та суб`єктів, які порушили вказану норму закону - тобто, вказане порушення відсутнє; по-друге, в супереч ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі провадження передані не державному виконавцю, який відкрив перше виконавче провадження щодо боржника (позивача) ОСОБА_1 ; по-третє, суб`єкт оскарження не дослідив хто перший із державних виконавців районних ВДВС (Корольовського чи Житомирського) відкрив виконавче провадження щодо боржника (позивача) ОСОБА_1 , якому в силу ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" слід було передати виконавчі провадження для зведення в одне; по-четверте, суб`єкт оскарження не вказав правову підставу для залучення третього органу виконавчої служби, якому передаються виконавчі провадження - відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ управління юстиції у Житомирській області. Таким чином системний аналіз наведеного свідчить про те, що суб`єкт оскарження вчиненими діями порушив прямі норми Основного Закону держави - ст. 19 Конституції України та ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Оскаржувану постанову після її винесення начальник Управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області Данилишин П.Б. особі, боржнику ОСОБА_1 не довів, чим позбавив його на своєчасне оскарження вказаної постанови. За вказаних обставин, звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П.Б. (а.с.1-2)

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області Данилишина П.Б. - відмовлено (а.с.22-26).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу (а.с.41-46).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що постановою начальника Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина П.Б. від 08 травня 2018 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, винесеною в рамках ВП №56047804 від 26.03.2018 по виконанню виконавчого листа Індустріального районного суду у справі 2/0417/2927/2012 від 30.03.2012р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» залишку боргу - 148441,49 грн., було зобов`язано в.о. начальника Корольовського ВДВС м. Житомира та начальника Житомирському районному ВДВС ГТУЮ у Житомирській області передати в строк до 11.05.2018, а відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області прийняти для подальшого виконання матеріали виконавчих проваджень за №№ 32660831; 44927577; 45649515; 45992986; 46185983; 46186708; 47945796; 47945978; 49135940; 49136066; 49314388; 50633629; 51774164; 51774250; 52997951; 53793071; 54238667; 55459652; 56047804; 54526035. Здійснити прийом-передачу матеріалів вищевказаних виконавчих проваджень у строки, встановлені пунктом 9 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень. Копію постанови направити на виконання до Корольовського ВДВС м. Житомира; Житомирського районному ВДВС ГТУЮ у Житомирській області та до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд 1 інстанції виходив з того, що доводи скаржника є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова про передачу матеріалів виконавчого провадження є законною та обґрунтованою.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до п. 7 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися, зокрема, до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, відділів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника управління державної виконавчої служби щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділах державної виконавчої служби.

Згідно п. 8 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, у випадках, передбачених абзацами третім та четвертим пункту 7 цього розділу, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.

Пунктом 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що у разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби або відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження передається на виконання до цих відділів.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена на підставі заяви ПАТ КБ Приват банк, оскільки на виконанні Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомир вже перебувало виконавче провадження № 56047804 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0417/2927/2012 від 30.03.2012 р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська (а.с.35).

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили , обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом ( ч.1 і ч.2 статті 18 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи встановлені судом 1 інстанції обставини, виходячи з наявних у справі доказів та аналізу зазначених норм права, судом було обґрунтовано зроблено висновок щодо відсутності підстав для задоволення скарги, з яким погоджується й колегія суддів, оскільки оскаржувана постанова була винесена в межах закону та повноважень начальника.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова про передачу матеріалів виконавчого провадження прийнята без реального виявлення обставин та без відповідних на те підстав не заслуговують на увагу, оскільки статтею 25 Закону України Про виконавче провадження, Інструкцією з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 р. № 512/5, визначений порядок та підстави такої передачі матеріалів виконавчого провадження, а тому дії начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області Данилишина П.Б. не можна кваліфікувати як неправомірні, оскільки останній діяв в межах закону та своїх повноважень.

Правильно встановивши обставини виконання рішення суду, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги, оскільки оскаржувана постанова прийнята відповідно до закону, в межах повноважень начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області і права та інтереси боржника ОСОБА_1 не було порушено. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

За таких обставин слід визнати, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування ухвали та задоволення скарги не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: