АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/160/19Головуючий по 1 інстанції - Діденко Т.І.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В.(суддя - доповідач)

Суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - сільська рада с. Шарнопіль;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3;

розглянувши у м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Діденко Т.І. у залі Монастирищенського районного суду Черкаської області 23.11.2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до сільської ради с. Шарнопіль, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання рішення незаконним та скасування рішення ,- :

в с т а н о в и в :

06.08.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до сільської ради с. Шарнопіль Монастирищенського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання рішення незаконним та скасування рішення.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує, що рішенням сесії Шарнопільської сільської ради від 29.05.2018 року було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності за межами населеного пункту площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 18.10.2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до сільської ради с. Шарнопіль, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання рішення незаконним та скасування рішення.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23.11.2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до сільської ради с. Шарнопіль, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання рішення незаконним та скасування рішення закрито на підставі п.1.ч. 1 ст. 255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, спростовуючи правову позицію апеляційного суду Черкаської області, та не надаючи оцінки, не виконуючи вказівок, які надані у постановах Великої Палати Верховного Суду, перелічених у постанові апеляційного суду від 04.10.2018 року, послався на інші постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 17.10.2018 року. Тому скаржник вважає, що суд безпідставно дійшов висновку, що вказана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства , оскільки оскаржується рішення щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності за межами населеного пункту. ОСОБА_3 вважає, що мають місце цивільно - правові відносити щодо набуття права власності на земельну ділянку, тому спір має вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23.11.2018 року про закриття провадження у справі, а матеріали справи направити на розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, але без виклику сторін у судове засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства, пославшись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року та інші постанови, де вказано, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, але отримання такого дозволу не гарантує особі набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Тому правовідносини, пов'язані з прийняттям чи реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, так як не породжують особистих майнових прав та зобов'язань осіб. Отже, оскаржувані дії та рішення є публічно - правовими відносинами, які не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, спір щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб'єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно - правовим.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах вказаних вище, тому є обов'язковими для судів всіх інстанцій щодо вирішення даного питання.

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_3, він звернувся в суд з позовом до сільської ради с. Шарнопіль Монастирищенського району, в якому просив визнати незаконним рішення сесії Шарнопільської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області від 29.05.2018 року, яким йому було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно -правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь - які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина 2 згаданої статті).

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Апеляційний суд звертає увагу, що вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Положеннями статті 123 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно з частиною 6 статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Із наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно, починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою, та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Предметом позову у даній справі є рішення сесії Шарнопільської сільської ради Монастирищенського району від 29.05.2018 року, яким було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності.

Питання пов'язаного з визнанням права власності на земельну ділянку та спростування права власності інших осіб позивач не ставив.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, який послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, але отримання такого дозволу не гарантує особі набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.

За таких обставин, правовідносини, пов'язані з прийняттям чи реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, так як не породжують особистих майнових прав та зобов'язань осіб, тому оскаржувані дії та рішення є публічно - правовими відносинами, які не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Отримання рішення сільської ради про відмову, не створює правових наслідків для особи, крім тих, що пов'язані з правомірністю чи неправомірністю прийняття такого рішення.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що спір між сторонами є публічно-правовий, заявлені позовні вимоги не стосуються прав власності чи іншого володіння нерухомим об'єктом (постанова Великої Палати від 17.10.2018 року у справі №380/624/16-ц),а тому відсутні цивільні відносини між сторонами, а спір підлягає розгляду к порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з вище викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги, які перевірені судом апеляційної інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції, не містять підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі, тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2018 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до сільської ради с. Шарнопіль, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання рішення незаконним та скасування рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

Василенко Л.І.