Справа № 350/652/17
Провадження № 22-ц/4808/161/19
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 їх представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 07 листопада 2018 року, ухвалене суддею Калиній Г.В. в смт.Рожнятів, повний текст якого складено 16 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Суміжним землекористувачем земельної ділянки є ОСОБА_4, який є власником домоволодіння АДРЕСА_2. У 2015 році ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_5 по межі між їхніми земельними ділянками, без погодження з ним, на бутобетонному фундаменті встановили огорожу з суцільних профільних металевих листів висотою 2,50 метри, довжиною 19 метрів. Внаслідок непрозорості огорожі спричинилося затінення його земельної ділянки, погіршилося провітрювання, що перешкоджає нормальному розвитку рослин. Встановлення огорожі також призвело до порушення інсоляційного режиму його земельної ділянки, частини житлового будинку та літньої кухні. У зв'язку з цим він звернувся в Лугівську сільську раду Рожнятівського району з відповідною скаргою. 06 березня 2016 року комісія з питань земельних відносин Лугівської сільської ради рекомендувала відповідачу привести огорожу у стан, який би відповідав держаним будівельним нормам. Актом узгоджувальної комісії від 19 травня 2016 року щодо суміжного землекористування між сусідами встановлено, що ОСОБА_4 рішення комісії з питань земельних відносин не виконав. Натомість у квітні 2017 року відповідачі добудували раніше встановлену огорожу, і на даний час вона має загальну довжину 40 метрів. У зв'язку з цим спричинено ще більш шкідливий вплив на житловий будинок, літню кухню та земельну ділянку. Встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентовано ДБН 360-91, згідно яких розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватися з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових будинках Просив зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити йому перешкод в користуванні житловим будинком, літньою кухнею та земельною ділянкою, площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд по АДРЕСА_1, шляхом демонтування встановленої ними по межі земельних ділянок 40 метрів огорожі з суцільних профільних металевих листів, закріплених на 19 металевих стовпах.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 07 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, відповідачем порушено його право встановленням огорожі на межі їх земельних ділянок, що призвело до затінення його земельної ділянки, погіршення провітрювання, що перешкоджає нормальному розвитку рослин та до порушення інсоляційного режиму його земельної ділянки, частини житлового будинку і літньої кухні. Зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що літня кухня є господарською спорудою і не відноситься до житлового будинку. Належне позивачу домоволодіння знаходиться на ділянці, цільовим призначенням якої є для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказує на те, що внаслідок непрозорості огорожі спричинилося затемнення, погіршення провітрювання, нормального розвитку рослин та інсоляційного режиму його земельної ділянки, частини житлового будинку і літньої кухні. Актом комісії з питань земельних відносин Лугівської сільської ради від 06.03.2016 року встановлено невідповідність огорожі будівельним нормам та рекомендовано привести огорожу до норм БН-441-72. В квітні 2017 року відповідачі продовжили огорожу, яка на даний момент складає 40 метрів. Зазначає, що встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентовано ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно яких розташування та орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватися з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості.

Представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 10.01.2019 року подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що позивач повинен був надати суду докази, у підтвердження обставин, які передбачені законом та на які посилається позивач. Зазначає, що згідно з висновком експертизи, призначеної відповідно до клопотання позивача, висота огорожі становить від 2 м 15 см до 2 м 45 см. Щодо належної інсоляції господарських споруд, до яких належить і літня кухня, таких нормативів взагалі не передбачено, що теж вказано у висновку експерта. Позивач посилається яна БН 441-72, однак дані норми поширюються тільки на проектовані огорожі територій підприємств. Вказує на те, що на час розгляду справи чинні ДБН Б.2.2-12:2018, які поширюються на планування і забудову територій населених пунктів. У п.6.1.34 зазначених норм вказано, що присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх ділянок допускається огороджувати, висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами та правилами благоустрою населеного пункту, встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях. Але не встановлюються вимоги щодо погіршення інсоляції господарських чи інших споруд.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - ОСОБА_6 .в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду у справі законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що діючими в Україні державними будівельними нормами, у тому числі і ДБН 360-92** та СН 441-72*, вимоги яких позивач вважає порушеними відповідачами, висота огорожі між сусідніми домоволодіннями та її щільність не регламентовані, факт порушення відповідачем правил забудови, встановлених органом місцевого самоврядування не доведений. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо порушення прав землекористувача. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на те, що огорожа, незважаючи на розмір її висоти, створює позивачу перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, житловим будинком та господарськими спорудами, зокрема літньою кухнею. Натомість, літня кухня позивачем збудована з відхиленням від виданої проектної документації на забудову земельної ділянки. Крім того, літня кухня відноситься до господарських споруд і нормативними документами в галузі будівництва не передбачено вимог стосовно забезпечення її інсоляції. Встановлення огорожі не суперечить вимогам ДБН по інсоляції житлового будинку позивача з урахуванням розташування вікон по відношенню до огорожі. Належна позивачу земельна ділянка, площею 0,1200 га має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а тому посилання позивача на те, що встановлення огорожі призвело до погіршення розвитку рослин, які ростуть на цій земельній ділянці, є безпідставним, оскільки земельна ділянка не призначена для вирощування городини.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння, яке знаходяться у АДРЕСА_2, що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 січня 2005 року та витягу про реєстрацію права власності № 6122584 від 04 січня 2005 року (а.с. 7, 8).

Згідно довідки, виданої Лугівською сільською радою від 25.05.2017 року № 166 відповідно до запису в обліковій картці об'єкта погосподарського обліку Книга 1 за 2016-2020 роки за позивачем зареєстрований житловий будинок, господарські будівлі та споруди, а також земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копіями архівного витягу з протоколу сесії Ілемнянської сільської ради від 22 грудня 1993 (а.с. 9, 10).

Узгоджувальною комісією Лугівської сільської ради щодо суміжного землекористування між сусідами встановлено, що ОСОБА_4 влаштував огорожу з метало-профільних листів висотою 2,54 метра на бетонному бордюрі висотою 0,20 метра, спричинивши порушення будівельних норм. Також встановлено, що будівництво літньої кухні позивача здійснено з відхиленням від виданої проектної документації на забудову земельної ділянки. ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується Актами узгоджувальної комісії Лугівської сільської ради щодо суміжного землекористування, протоколом засідання комісії Лугівської сільської ради від 06 березня 2016 року (а.с. 11, 12, 14), копією схеми господарств ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 15).

15 травня 2017 року комісією сільської ради повторно проведено обстеження земельної ділянки та домоволодіння позивача та встановила, що земельна ділянка площею 0,12 га слугує для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з правого боку земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_4, яка по межі відгороджена огорожею з металевих листів, довжиною 40 метрів, висота металевих листів становить 2,50 метри, 0,20 м залито бетонний фундамент, через кожні 3 метри листи закріплені на металевих стовпах, загальна кількість яких становить 13 штук, що підтверджується актом обстеження земельних ділянок від 15 травня 2017 року (а. с. 13).

Відповідно до висновку експерта № 54 судової будівельно та земельно-технічної експертизи від 28 лютого 2018 року, огорожа, що встановлена на межі між земельними ділянками позивача та відповідачів (ідентифікована за місцем її розташування, як огорожа відповідача, висота якої становить 2,15-2,45 м.п.) не відповідає вимогам п. 6. 7 Державні будівельні норми України ДБН Б.2.2-5:2011 Благоустрій територій та СН 441-72* «Указания по проектированию ограждений площадок и участков предприятий, зданий и сооружений», що стосується висоти огорожі. Даними вимогами передбачено висоту не більше 2 м. Нормативів, які передбачають чіткі вимоги щодо світло прозорості конструкцій огорожі, немає. Розташування вікон житлових кімнат будинку позивача ОСОБА_2, по відношенню до огорожі, не суперечить вимогам ДБН по інсоляції. Нормативними документами в галузі будівництва не передбачено вимог стосовно забезпечення інсоляції господарських будівель, у тому числі літньої кухні (а. с. 70-84).

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить в томі числі і підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Згідно статтей 8, 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленному законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації. Нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм, національних (державних) стандартів, кодексів усталеної практики.

Постановою КМУ від 07.06.2017 року №406 завтерджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Так, згідно п. 6 вказаного вище Переліку, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків (щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків), не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво.

Також, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна: «зведення на земельній ділянці парканів, воріт і хвірток не належить до самочинного будівництва».

Таким чином, станом на сьогодні чинне законодавство України не містить зобов'язань щодо оформлення дозвільних документів на будівництво парканів (огорож) на присадибних (садових, дачних) ділянках.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, а за змістом ст. 103 цього кодексу, власники та користувачі земельних ділянок зобов'язуються обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (у тому числі затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем встановленням огорожі на межі земельних ділянок, порушено право позивача, що призвело до затінення його земельної ділянки, погіршення провітрювання, що перешкоджає нормальному розвитку рослин та до порушення інсоляційного режиму його земельної ділянки, частини житлового будинку і літньої кухні не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами.

Твердження землевпорядної комісії Лугівської сільської ради про перевищення висоти огорожі встановленого ДБН розміру, та висновок експерта в частині вказівки на порушення будівельних норм 441-72*та СН 441-72* суд до уваги не бере, оскільки зазначені будівельні норми встановлені постановою Держбуду СРСР від 26 травня 1972 року № 99 та були вказівками по проектуванню огороджень площадок і дільниць підприємств, будівель і споруд та жодним чином не стосуються встановлення огорож між сусідніми домоволодіннями у сільській місцевості.

Діючими в Україні державними будівельними нормами, у тому числі і ДБН 360-92** та СН 441-72*, вимоги щодо висота огорожі між сусідніми домоволодіннями та її щільність не регламентовані.

Відповідно до положень п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. При цьому, висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій. Разом з тим, якщо житловий будинок чи садиба двох - або триповерхові, за погодженням з представниками органів місцевого самоврядування висота огорожі може бути збільшена до трьох метрів.

У власників земельних ділянок є свобода у виборі огорожі. Законодавчо не обмежуються його прозорість і висота, оскільки такі ділянки є приватною власністю і законодавчо неможливо обмежити власників у їх використанні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на те, що огорожа, незважаючи на розмір її висоти, створює позивачу перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, житловим будинком та господарськими спорудами та літньою кухнею внаслідок непрозорості огорожі, погіршення провітрювання, що перешкоджає нормальному розвитку рослин.

Літня кухня відноситься до господарських споруд і нормативними документами в галузі будівництва не передбачено вимог стосовно забезпечення її інсоляції. Встановлення огорожі не суперечить вимогам ДБН по інсоляції житлового будинку позивача з урахуванням розташування вікон по відношенню до огорожі. Належна позивачу земельна ділянка, площею 0,1200 га має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а тому посилання позивача на те, що встановлення огорожі призвело до погіршення розвитку рослин, які ростуть на цій земельній ділянці, є безпідставним.

Як вбачається із позовних вимог ОСОБА_2. позивач ставить питання про задоволення позову шляхом демонтування встановленої по межі земельних ділянок 40 метрів огорожі з суцільних профільних металевих листів, закріплених на 19 металевих стовпах.

Знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Разом з тим, позивачем не подано доказів про те, що використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, і що неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Саме таку правову позицію щодо застосування положень статті 376 ЦК України висловив Верховний Суд України у справі N 6-180цс14.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Рожнятівського районного суду від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 30 січня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський