Провадження №22-ц/812/34/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 489/569/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1

про визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Тихоновою Н.С. 17 вересня 2018 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 25 вересня 2018 року,

у с т а н о в и в:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що з 27 квітня 2012 року до 11 січня 2016 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу розлучення між сторонами склалися неприязні стосунки. Вказувала, що відповідач шляхом обману неоднаразово забирав дитину та відмовлявся надавати їй можливість спілкуватись з донькою.

Посилаючись на те, що на даний час між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання доньки з нею за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову.

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1, у якому просив визначити місце проживання доньки разом з ним за адресою: АДРЕСА_2. Зазначав, що ОСОБА_3, яка на теперішній час проживає разом з ним, не бажає повертатись до матері. Він добросовісно виконує всі свої обов'язки щодо доньки, піклується про неї, займається її вихованням, духовним та фізичним розвитком, а також матеріальним утриманням дитини. Крім того, зазначав, що проживання дитини із матір'ю є небезпечним, оскільки чоловік ОСОБА_1 є неврівноваженою особою, яка притягалась до відповідальності за насилля в сім'ї, через що становить небезпеку для дитини.

Ухвалою Ленінського райсуду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2018 року з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 17 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі - в розмірі 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на те, що суд першої інстанції при визначенні місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю не врахував інтереси самої дитини, для якої більш комфортним є проживання з батьком.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1. перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2012 року по 11 січня 2016 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, донька ОСОБА_3 залишилась проживати разом з матір'ю.

Згідно довідки ЖКП ММР «Південь» від 30 січня 2017 року за вих. № 236 вбачається, що малолітня ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12 т. 1).

Після розлучення між сторонами склалися неприязні стосунки, в тому числі і з приводу визначення місяця проживання малолітньої доньки.

Так, в травні 2015 року, листопаді 2016 року, лютому 2017 року ОСОБА_2 забирав доньку до себе, з метою постійного проживання, без дозволу матері, в зв'язку з чим вона змушена була звертатися до правоохоронних органів та служби у справах дітей з питання повернення дитини ( т. 1 а.с. 16-21, 57,98 т.1).

Втім, з матеріалів справи вбачається, що батьки обоє беруть участь у вихованні дитини та мають відповідні для цього умови. На час розгляду справи у суді, сторони домовились про рівну участь у вихованні та розвитку дитини. Малолітня ОСОБА_3, за її бажанням, має можливість знаходитися та проживати як з батьком, так і з матір'ю.

З грудня 2016 року ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6

Позивач забезпечена житлом, вона проживає разом з чоловіком та матір'ю у будинку № АДРЕСА_1, який належить останній на праві власності. При цьому бабуся ОСОБА_3 - ОСОБА_7 не заперечує проти проживання її доньки та онуки разом з нею.

Позивач ОСОБА_1, ОСОБА_6 характеризуються ДОП Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області позитивно та можуть забезпечити всі необхідні умови для проживання дитини.

Крім того, в їх родині народилась ще одна донька, 2017 року до якої малолітня ОСОБА_3 відчуває прив'язаність .

Відповідач проживає, разом з батьками, в будинку АДРЕСА_2, та може забезпечити всі необхідні умови для проживання дитини. Також відповідач має постійний дохід, працевлаштований.

Відповідно до характеристики ДОП Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується посередньо. В зловживанні спиртними напоями та наркотичними речовинами помічений не був. З підозрілими особами зв'язків не підтримує.

Характеристика від 30 березня 2018 року, надана Службі у справах дітей Інгульського району ММР сусідами, містить посилання на позитивний облік ОСОБА_2, як такий, що увесь вільний час проводить із донькою ОСОБА_3, турботливий, дбайливий, доброзичливий, привітний, поважний. Також характеристика має посилання на те, що дитина більш прихильна до батька та не завжди бажає повертатись до матері (а.с. 5 т.2).

Психолого-педагогічна характеристика ДНЗ № 67 від 26 березня 2018 року за № 44 на ОСОБА_3 містить дані щодо того, що ОСОБА_3 забирають з дитсадочка обидва батьки по черзі, але батько частіше. Інколи мають місце пропуски відвідування, коли дівчина знаходиться у матері (а.с. 4, 7, т.2). Оплату за садочок здійснює ОСОБА_2

Миколаївським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді 27 липня 2017 року було проведено психологічне діагностування ОСОБА_3 та встановлено, що дівчина має міцну прив'язаність, як до батька, так і до матері. Дівчина відчуває емоційний конфлікт, сум, коли говорить про свою сім'ю та страх того, що батьки вже ніколи не будуть разом.

Відповідно до висновків спеціаліста Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 Миколаївської обласної ради управління охорони здоров'я Миколаївської обласної ради управління охорони здоров'я Миколаївської облдержадміністрації , складеного 6 - 10 квітня 2018 року на замовлення ОСОБА_2, батько дотримується загальнообов'язкових умов і принципів виховного процесу з метою недопущення викривлення дитячої психіки, характеру та поведінки, намагається всіляко розвивати дитину, виводити на новий рівень мислення, почуттів, усвідомлення. Психічний розвиток дитини свідчить про відчуття нею благополуччя та психологічного комфорту, враховуючи її сумісне проживання з батьком.

Питання щодо психічного розвитку дитини, враховуючи сумісне проживання дитини з матір'ю не досліджувалося.

Згідно висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, члени комісії вважали за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 и разом з матір'ю ОСОБА_1.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сторони можуть у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості та дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю в такому віці відповідатиме її інтересам. При цьому суд враховує, що дитина народилась та проживала в будинку матері, що для неї є стійким, спокійним, затишним середовищем, а отже змінювати місце проживання дитини в такому віці не є доцільним.

Також суд першої інстанції вірно виходив з того, що визначення місця проживання дитини разом з матір'ю не позбавляє батька дитини права приймати в подальшому активну участь у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, відвідувати та спілкуватися з нею. До того ж, на час розгляду справи сторони знаходять порозуміння з цих питань.

Доводи ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не були враховані інтереси самої дитини, яка відчуває благополуччя та психологічний комфорт, знаходячись біля батька, не можуть бути підставою для зміни місця проживання малолітньої дитини, оскільки дитина прив'язана не тільки до батька, але й до матері, про що свідчить психологічне діагностування дитини, проведене Миколаївським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді 27 липня 2017 року. Питання щодо психічного розвитку дитини, враховуючи сумісне проживання дитини з матір'ю взагалі не досліджувалося.

При цьому суд вважає, що зміна звичного способу життя дитини в такому віці може призвести до негативних наслідків, які можуть відобразитися на психоемоційному стані дитини.

Твердження відповідача про те, що дитина в сім'ї матері відчуває себе некомфортно, оскільки мати проживає з іншим чоловіком ОСОБА_6, який перебував на обліку через насильство у сім'ї, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки жодних доказів, які б підтверджували , що дитина відчуває дискомфорт, проживаючи разом з матір'ю, матеріали справи не містять.

Що стосується перебування ОСОБА_6 до 2009 року на обліку через насильство у сім'ї , то по- перше: ці обставини не мають жодного відношення до спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1, по-друге: об'єктивних доказів, які б підтверджували обставини перебування його на обліку матеріали справи не містять.

Рішення суду в частині стягнення аліментів сторонами не оскаржувалось , а тому апеляційним судом в цій частині не перевірялось.

За такого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з врахуванням положень Конвенції з прав дитини, норм Сімейного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, дійшов обґрунтованого висновку, що проживання дитини на даний час разом з матір'ю буде відповідатиме як найкращим інтересам дитини, а тому не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.І Темнікова

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.