Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 638/18123/14-ц

провадження № 61-21266св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, правонаступником якого є ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

треті особи: Десята харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Антоненко Євгенія Борисівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Курас Світлана Олександрівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 червня 2016 року у складі судді Хайкіна В. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Костенко Т. М., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Десята харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є. Б., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Курас С. О., про визнання договорів недійсними, визнання права власності на квартиру та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його двоюрідний брат - ОСОБА_12 Після смерті ОСОБА_12 відкрилась спадщина до складу якої входить двокімнатна квартира АДРЕСА_1. У встановлений законом строк він подав заяву про прийняття спадщини до Десятої харківської державної нотаріальної контори. 26 липня 2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом, оскільки 16 березня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. 04 червня 2011 року Десятою харківською державною нотаріальною конторою було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що прізвище зазначене в заповіті, не збігається з прізвищем померлого. У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради, третя особа - Десята харківська державна нотаріальна контора про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1.

12 липня 2011 року рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі. 12 серпня 2011 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру та відчужив її ОСОБА_4, який передарував її ОСОБА_5, а та в свою чергу уклала іпотечний договір з ОСОБА_13

Пізніше рішення на підставі якого ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру було скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на вищевказану квартиру було відмовлено.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 володіє спірною квартирою незаконно, оскільки рішення суду, на підставі якого ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру скасовано, позивач просив суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 20 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та анулювати його реєстрацію; визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 15 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та анулювати його реєстрацію;

визнати недійсним договір іпотеки квартири, укладений 19 червня 2012 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_13 та анулювати його реєстрацію;

визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 вищевказану квартиру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 червня

2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу (р. № 759) квартири АДРЕСА_1, укладений 20 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є. Б., та анульовано його реєстрацію.

Визнано недійсним договір дарування (р. № 67) квартири АДРЕСА_1, укладений 15 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є. Б., та анульовано його реєстрацію.

Визнано недійсним договір іпотеки (р. № 1032) квартири АДРЕСА_1, укладений 19 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_13, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Курас С. О., та анульовано його реєстрацію.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 на користь власника по праву спадкування за законом - ОСОБА_1

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь держави судовий збір у розмірі 91,87 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що спадкове майно, а саме - двокімнатна квартира АДРЕСА_1, перебуває у власності ОСОБА_3 без достатньої правової підстави, оскільки рішення суду, згідно з яким за ОСОБА_3 було зареєстроване право приватної власності на квартиру скасоване судом вищої інстанції. Оскільки ОСОБА_3 не набув права власності на спірну квартиру, всі правочини по відчуженню двокімнатної квартири АДРЕСА_1 є недійсними з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. Нерухоме майно - спадкова квартира підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_5 з визнанням за ОСОБА_1, як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_12, права власності на неї.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_3 про відсутність у позивача права на спадкування за законом за наявності не скасованого та невизнаного недійсним заповіту на його ім'я, пославшись на рішення апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання права спадкування за заповітом з тих підстав, що юридичний факт належності заповіту ОСОБА_12 не встановлено (частина третя статі 61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами було встановлено, що прізвище ОСОБА_12 було змінено після його смерті 21 січня 2011 року, а тому не підлягає доказуванню та обставина, що ОСОБА_12 та ОСОБА_12 є однією і тією самою особою, спадкоємцем після смерті якого є ОСОБА_3 Суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин положення статей 1223, 1235 ЦК України та не взяли до уваги факти, які мають преюдиційне значення.

Судами неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статті 216, 388, 1212 ЦК України.

Суди не взяли до уваги, що спірна квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_12, а ОСОБА_1 лише спадкує після його смерті.

Доводи інших учасників справи

У липні 2017 року ОСОБА_15 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу в якому просив касаційну скаргу відхилити, рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

02 листопада 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3, в якій зазначено про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року до участі у справі залучено ОСОБА_2, як правонаступника ОСОБА_1

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер двоюрідний брат позивача - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що повторно 21 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_1, актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 16492 (а. с. 3, т. 1,).

Після смерті ОСОБА_12 відкрилась спадщина до складу якої входить двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

16 березня 2010 року у Десятій харківській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №146/10 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12, який за життя склав заповіт, посвідчений 06 червня 2000 року Десятою Харківською державною нотаріальною конторою № 1-873, яким все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, заповів ОСОБА_3

16 березня 2010 року ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

07 квітня 2010 року заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_1

06 травня 2010 року до Десятої Харківської державної нотаріальної контори звернувся громадянин Російської Федерації ОСОБА_17, та подав заяву про прийняття спадщини після двоюрідного брата - ОСОБА_12

04 червня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Десятої харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яку було зареєстровано у книзі вхідних документів за № 883/146/2010. Листом від 04 червня 2011 року за вих. № 1308/01-16 громадянину ОСОБА_3 було роз'яснено, що у зв'язку з тим, що в актовий запис про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_4 № 16492 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12, 21 січня 2011 року внесено зміни в прізвище померлого з «ОСОБА_12» на «ОСОБА_12», свідоцтво про право на спадщину за заповітом видати неможливо, у зв'язку з чим йому було запропоновано звернутися до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 липня 2011 року позов ОСОБА_3 у цивільній справі № 2-5856/11 до Харківської міської ради, третя особа - Десята харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності, був задоволений у повному обсязі (а. с. 7, т. 1).

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 30948969, реєстраційний номер 30521008, номер запису: П-1-18951 в книзі 1, 12 серпня 2011 року на підставі вказаного рішення в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 (а. с. 22, т. 1).

20 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є. Б., зареєстровано в реєстрі за № 759.

12 вересня 2011 року на підставі вищевказаного договору в «Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 (а. с. 106-107, т. 1).

15 лютого 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Антоненко Є.Б., зареєстровано в реєстрі за № 67 (а. с. 169-170, т. 1). 05 березня 2012 року ОСОБА_5 на підставі вищевказаного договору зареєструвала за собою право приватної власності на спірну квартиру (а. с. 106-107, т. 1,).

19 червня 2012 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_13 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Курас С. О., згідно з умовами якого в заставу ОСОБА_5 була передана квартира АДРЕСА_1 (а. с. 220-222, т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року у справі № 6-30481ск12, рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 липня 2011 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2012 року у цивільній справі № 2-5856/2011 скасовані як незаконні та необґрунтовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 8-9, т. 1).

11 червня 2013 року при новому розгляді справи заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова заяву ОСОБА_3 задоволено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 10, т. 1).

13 листопада 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-38000св13 касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2013 року відхилена, рішення залишено без змін (а. с. 11, т. 1).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України, відповідно до яких спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Суди встановили, що 06 червня 2000 року ОСОБА_12 склав заповіт, згідно із яким він заповів ОСОБА_3 усе своє майно. ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено актовий запис № 16492. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить квартира АДРЕСА_1. Разом з цим, 21 січня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану прізвище померлого «ОСОБА_12» було змінено на «ОСОБА_12», про що було видане повторне свідоцтво про смерть, що позбавило нотаріуса можливості видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. При цьому заяву про прийняття спадщини за заповітом нотаріусом від ОСОБА_3 було прийнято, а відтак він вважається таким, що прийняв спадщину (частина перша статті 1268, частина перша статті 1269 ЦК України).

Та обставина, що більше ніж через рік після смерті ОСОБА_12 його прізвище було змінено з «ОСОБА_12» на «ОСОБА_12» не може впливати на його волю та розпорядження за життя, зважаючи також на те, що така зміна відбулася з ініціативи третіх осіб.

Разом із цим суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не звернув уваги на те, що нотаріус не видав ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину у зв'язку із зміною в спадковому реєстрі прізвища спадкодавця з «ОСОБА_12» на «ОСОБА_12» більше ніж через рік після смерті спадкодавця.

Таким чином, суд першої інстанції без встановлення фактичних обставин, не з'ясувавши обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) вказаних недоліків не усунув та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки судами не встановлено фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення спору, неправильно застосовано норми матеріального права при постановлені судових рішень, а тому відповідно до статті 411 ЦПК України оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило