ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3658/19
провадження № 6/753/306/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді МИЦИК Ю.С.

при секретарі ГАВРИЛЮК О.В.

за участю представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про примусове входження до житла боржника ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Єрмакова О.А. (далі по тексту - Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) звернулася до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3.), а саме до квартири АДРЕСА_1.

Заява обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у Дарницькому РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист за №753/21632/18 від 19.12.2018 року про відібрання від ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернення його за попереднім місцем проживання, визначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року, матері - ОСОБА_7.

21 грудня 2018 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57958608.

Зазначає, що станом на теперішній час рішення суду не виконано.

Виходами старшого державного виконавця за місцем проживання боржника двері квартири ніхто не відчинив, доступ до квартири боржника виконавцю не надано, зі слів сусідів боржник з дитиною виїхав, про що складено відповідні акти.

На підставі викладеного просить задовольнити подання.

В судовому засіданні представник заявника дане подання підтримала, вважала його обґрунтованим та просила суд його задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України, стягувач та боржник в судове засідання не викликались.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши подання та додані до нього матеріали виконавчого провадження, приходить до висновку про його задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Дарницькому РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист за №753/21632/18 від 19.12.2018 року про відібрання від ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернення його за попереднім місцем проживання, визначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року, матері - ОСОБА_7.

21 грудня 2018 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57958608, направлено сторонам виконавчого провадження до відома та призначено виконання на 22.12.2018 року з залученням працівників органів внутрішніх справ та представників органу опіки та піклування.

22.12.2018 року дане рішення суду не виконано, про що свідчить акт державного виконавця, оскільки за адресою: АДРЕСА_1 двері ніхто не відчинив, зі слів сусідів боржник з дитиною виїхав.

09.01.2019 року на адресу ОСОБА_3 направлено рекомендованою поштою вимогу державного виконавця про те, що на 17.01.2019 року повторно призначено виконання рішення суду, однак рішення суду не було виконано, про що складено акт державного виконавця від 17.01.2019 року.

На 14.02.2019 року державним виконавцем втретє призначено виконання рішення, однак боржник знову не відчинив двері, про що було складено акт державного виконавця від 14.02.2019 року.

Відповідно до пунктів 4, 13, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Отже, Закон України "Про виконавче провадження" передбачає право державного виконавця на звернення до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

У відповідності до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов'язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов'язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Так, у пункті 40 рішення в справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) зазначається, що «…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Крім того, 15 жовтня 2009 року ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine).

У цьому рішенні Суд зазначив, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надані до суду матеріали містять достатньо доказів того, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та свого обов'язку виконати рішення суду, чинить перешкоди державному виконавцю, направлені на його виконання, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Виходячи з викладеного вище, подання підлягає задоволенню.

Керуючись п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про примусове входження до житла боржника ОСОБА_3 - задовольнити.

Надати дозвіл державному виконавцю Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на примусове входження до житла - квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Ю.С.МИЦИК