ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2237/19 Номер провадження 22-ц/814/1921/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Бибик В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Бибик Володимира Анатолійовича

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2019 року, прийнятої під головуванням судді Турченко Т.В.

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради про виділ у самостійний об`єкт нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про виділ у самостійний об`єкт нерухомого майна належну їй Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2019 рокузаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Ухвалу оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Бибик В.А., який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна та зміну типу статусу житлового приміщення.

У червні 2019р. змінила позовні вимоги та просила виділ у самостійний об`єкт нерухомого майна належну їй Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

У червні 2019 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову. В обґрунтування заяви, зазначала, що у провадженні Київського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна та зміну типу статусу житлового приміщення. Предметом спору по даній справі є виділ в натурі в окрему одиницю належну їй Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира є спільною частковою власністю її та відповідача. Однак, їй стало відомо, що співвласник ОСОБА_2 має намір укласти нотаріальний договір дарування в інтересах третіх осіб своєї 1/2 частини квартири. Просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2019 року задоволено вказану заяву.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог чч.1, 2 ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пп.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалась на вчинення відповідачем дій по відчуженню належної йому частки в спірному будинку.

Вбачаючи, що предметом даного позову є виділ у самостійний об`єкт нерухомого майна конкретних приміщень, визначених позивачем, то існує загроза невиконання рішення у випадку невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати ОСОБА_1 .

Отже, за таких обставин, заява позивача про забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 є обгрунтованою.

Разом з тим, застосована судом заборона іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири виходить за межі позовних вимог, є неконкретною та невмотивованою, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1п.2, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бибик Володимира Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2019 року скасувати в частині заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С.Б. Бутенко

/підпис/ О.І. Обідіна

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду О. В. Прядкіна