Постанова

Іменем України

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 653/277/16-ц

провадження № 61-33047св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року у складі судді Шарко Н. А. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, з урахуванням уточнених позовних вимог просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року № DNIVGA00000007 у сумі 120 627,26 дол. США звернути стягнення на будинок загальною площею 411,30 кв. м, житловою площею 120,20 кв. м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 05 вересня 2007 року № DNIVGA00000007; виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із займаного помешкання.

Позов обґрунтований тим, що 05 вересня 2017 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № DNIVGA00000007 на придбання квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 секції № 1 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 , а також на проведення ремонтних робіт у зазначених квартирах та на сплату страхових платежів відповідно до пунктів 2.1.3, 2.2.7 цього договору.

Відповідно до умов цього договору позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у сумі 333 919,80 дол. США, зі сплатою за користування кредитом 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та строком повернення не пізніше 05 вересня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту того ж дня між банком і позичальником укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно з яким ОСОБА_1 надала в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами загальною площею 411,3 кв. м, житловою площею 120,2 кв. м, із земельною ділянкою, на якій вони розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 , які є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Щасливцівською сільською радою Генічеського району 08 травня 2007 року на підставі рішення Виконавчого комітету Щасливцівської сільської ради від 18 квітня 2007 року № 361.

Через невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка на 28 січня 2016 року становить 551 244,76 дол. США. Позивач визначив межі позовних вимог і заявив заборгованість до стягнення у розмірі 120 627,26 дол. США, що еквівалентно 2 999 999,95 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 вересня 2007 року № DNIVGA00000007, яка на 28 січня 2016 року становить 120 627,26 дол. США, що еквівалентно 2 999 999,95 грн, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» звернуто стягнення на будинок загальною площею 411,30 кв. м, житловою площею 120,20 кв. м та земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 05 вересня 2007 року № DNIVGA00000007 ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені, у тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з установленням початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 1 910 899,80 грн, договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. В іншій частині позову відмовлено. Проведено розподіл судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 порушила умови договору кредиту, через щоутворилась заборгованість перед позивачем, у зв`язку із чим у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачене договором іпотеки,укладеним між сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що іпотечне майно було придбане не за рахунок кредитних коштів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01 серпня 2017 року рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 45 689,00 грн судовго збору. Витрати банку, пов`язані зі сплатою судового збору, стягнуто за рахунок держави. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, апеляційний суд, погодившись з висновком суду першої інстанції про право банку на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, вказаний у іпотечному договорі, зазначив, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, і ця обставина є підставою для звільнення її від сплати судового збору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01 серпня 2017 року, просила їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Рух справи в суді касаційної інстанції

07 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 10 червня 2019 року № 639/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

09 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди обох інстанцій не надали оцінки тій обставині, що в будинку, на який звернуто стягнення, мешкають двоє неповнолітніх дітей, а тому їх не може бути виселено без надання іншого альтернативного приміщення.

Аргументи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 вересня 2017 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № DNIVGA00000007 на придбання квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 секції № 1 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 , а також на проведення ремонтних робіт у зазначених квартирах і на сплату страхових платежів відповідно до пунктів 2.1.3, 2.2.7 цього договору.

Банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у сумі 333 919,80 дол. США зі сплатою 11,04 % річних за користування кредитом та строком повернення не пізніше 05 вересня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором того ж дня між ЗАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № DNIVGA00000007, відповідно до якого вона надала в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами загальною площею 411,3 кв. м, житловою площею 120,2 кв. м, із земельною ділянкою, на якій вони розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 , які є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Щасливцівською сільською радою Генічеського району 08 травня 2007 року на підставі рішення Виконавчого комітету Щасливцівської сільської ради від 18 квітня 2007 року № 361.

Відповідно до пункту 1 іпотечного договору предметом договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання позичальником перед іпотекодержателем, в силу чого останній має право в разі не виконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Сторони досягли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі (пункт 24 договору).

Відповідно до пунктів 18.9, 18.10, 18.11 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов`язань на момент розірвання; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з пунктом 18.8 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог; достроково стягнути наданий під забезпечення іпотекою кредит, відсотки, винагороду за надання фінансового інструмента, винагороди за користування кредитом при настанні якої-небудь з умов, передбачених пунктом 18.8.2 цього договору.

Порушивши умови укладеного між сторонами договору кредиту, відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 28 січня 2016 року складається із заборгованості за кредитом - 151 617,07 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 128 887,51 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом - 48 000,00 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 222 740,18 дол. США.

Позивач визначив межі позовних вимог і заявив вимогу в межах суми боргу, до складу якої входить заборгованість за тілом кредиту у розмірі 120 627,26 дол. США, що еквівалентно 2 999 999,95 грн.

Відповідно до вимоги банку ОСОБА_1 була повідомлена про наявність заборгованості за договором кредиту та необхідність її усунення протягом 30 днів з дня отримання вимоги.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотекина підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволеннявимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Відповідни правовий висновок викладено у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону ).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 36 Закону) не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Це означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхомзвернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з частиною другою статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як установлено судами, іпотечний договір від 05 вересня 2007 року № DNIVGA00000007 містить застереження щодо права продажу банком з укладенням від свого імені, у тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, об`єкта іпотеки.

З огляду на зазначені висновки щодо застосування статей 35, 36, 37, 38 і 39 Закону, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), сторони, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України).

Відповідні правові висновоки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Задовольняючи позов у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суди неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки сторони у договорі іпотеки визначили відповідний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як позасудовий. Наявність істотних перешкод для іпотекодержателя в реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження позивач у судах першої й апеляційної інстанцій не обґрунтовував. Отже, позивач просив захистити його право, яке ніхто не оспорює.

Таким чином, невстановлення судами дійсних правовідносин призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Хоча касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судами норм матеріального права, суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування судами норм матеріального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, сплата судового збору за розгляд справи покладається на позивача: за подання апеляційної скарги - 51 015,80 грн та за подання касаційної скарги- 55 653,60 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01 серпня 2017 рокускасувати, ухвалити нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 106 669 (сто шість тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн 40 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко