Суддів Ситнік О. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б.
Провадження № 14-338цс18
У справі за позовом ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Рівне 1» (далі - ТОВ «ТРК Рівне 1») до Приватного підприємства «Телерадіокомпанія Сфера - ТВ» (далі - ПП «ТРК Сфера - ТВ»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити дії та стягнення компенсації.
У зв'язку з цим абзац четвертий резолютивної частини рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року змінено, виключивши з нього слова «та ТзОВ «Телерадіокомпанія Рівне 1».
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року в частині вимоги ТОВ «Телерадіокомпанія «Рівне 1» про стягнення з ПП «Телерадіокомпанія «Сфера-ТВ» компенсації за порушення майнових авторських прав скасовано, провадження у справі у цій частині закрито.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року залишено без змін.

При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що предметом спору у цій справі не є спільні права позивачів. Особисті немайнові права інтелектуальної власності автора твору - ОСОБА_1 і майнові права інтелектуальної власності на твір ТОВ «ТРК «Рівне 1» є різними за змістом і не є спільними. Права позивачів виникли не з однієї підстави: відповідно до частини першої статті 437 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) немайнове право ОСОБА_1 виникло в силу закону у зв'язку зі створенням твору з моменту такого створення; натомість майнове право ТОВ «ТРК «Рівне 1» перейшло до нього на підставі договору з ОСОБА_1 про розподіл майнових прав. При цьому і стверджуване порушення прав позивачів, як зазначено вище, виникло з різних підстав. Так, порушення особистого немайнового права ОСОБА_1 сталося у зв'язку з використанням твору без зазначення імені автора; натомість стверджуване порушення майнового права ТОВ «ТРК «Рівне 1» сталося із-за використання твору без дозволу ТОВ «ТРК «Рівне 1». Предметом спору не є однорідні права позивачів: ОСОБА_1 належить особисте немайнове право, а ТОВ «ТРК «Рівне 1» - виключне майнове. При цьому і належні способи захисту позивачів є різними. Отже, спір у частині вимог ТОВ «ТРК «Рівне 1» має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Не можемо погодитися із висловленим Великою Палатою Верховного Суду висновком, що спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, керуючись наступним.

Суди встановили, що 05 травня 2006 року ТОВ «ТРК Рівне 1» працівнику художнику-постановнику ОСОБА_1 доручило розробити пакет художнього оформлення для телевізійної програми «ІНФОРМАЦІЯ_1», що включає графічне зображення та відео заставки в строк до 13 червня 2006 року.

Останній створив пакет художнього оформлення для телевізійної програми «ІНФОРМАЦІЯ_1», що включає графічне зображення та відео-заставки, роздруківка графічного зображення наведена у додатках до службової записки від 13 червня 2006 року (у чорно-білому виконанні), електронні варіанти розміщено на головному комп'ютері.

26 грудня 2006 року між ТОВ «ТРК Рівне 1» та ОСОБА_1 укладено договір про розподіл майнових прав на службові твори предметом якого є розподіл майнових прав на службові твори, що працівник створив чи ймовірно створить при виконанні трудових обов'язків.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на службовий твір НОМЕР_1 від 05 вересня 2014 року авторські майнові права на твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1» належать ТОВ «ТРК Рівне 1».

Згідно із свідоцтвом на знак для товарів і послуг НОМЕР_2, зареєстрованого в державному реєстрі свідоцтв України на знак для товарів і послуг 11 березня 2014 року, власником зображення (твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1») є ТОВ «ТРК Рівне 1».

Також встановлено, що 10 травня 2006 року між ТОВ «ТРК Рівне 1» та приватним підприємством «Перевізник-Люкс» укладено угоду № 26-т, згідно з якою замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання щодо створення в період з червня по серпень 2006 року 12 програм до телепроекту під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Державна служба інтелектуальної власності України, розглянувши заявку ОСОБА_2 від 08 січня 2013 року № 48520 про реєстрацію авторського права на твір, прийняла рішення зареєструвати авторське право останнього на твір «Графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1», про що свідчить відповідне рішення Державної служби інтелектуальної власності України.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_3 від 07 березня 2013 року, Державною службою інтелектуальної власності України авторське право на твір «Графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1» зареєстровано за ОСОБА_2

01 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПП «ТРК Сфера - ТВ» укладено ліцензійну угоду, згідно з умовами якої ліцензіар передає останньому невиключні права на використання творів під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ТБ території, в строк і способом згідно з умовами та визначенням даної угоди.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 і ТОВ «ТРК Рівне 1» вказували на порушення своїх авторських прав у результаті розміщення ПП «ТРК Сфера-ТВ» твору образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1» в випусках власної програми 06 червня, 5 та 12 вересня, а також 3, 10 і 17 жовтня 2013 року.

Перевіряючи законність визначення судами попередніх інстанцій підсудності вказаної справи, необхідно враховувати, що система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

Господарський процесуальний кодекс (далі - ГПК) України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, встановлював юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при виконанні господарських договорів, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин і віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів (пункт 1 частини другої статті 12).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Позивачами фізичною та юридичною особами заявлено вимоги до іншої юридичної особи - ПП «ТРК Сфера-ТВ».

Позовні вимоги різних позивачів до одного й того самого відповідача можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших.

Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

Стаття 16 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, вказувала на те, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим, суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи, якщо однією із сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд є неможливий.

Цей припис унеможливлював розгляд в одному провадженні вимог, які за предметом належать до юрисдикції різних судів.

За змістом статті 1 Закону України від 23 грудня 1993 року № 3792-XII «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон № 3792-XII) автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Статтею 429 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особисті немайнові права інтелектуальної власності на об'єкт, створений у зв'язку з виконанням трудового договору, належать працівникові, який створив цей об'єкт. У випадках, передбачених законом, окремі особисті немайнові права інтелектуальної власності на такий об'єкт можуть належати юридичній або фізичній особі, де або у якої працює працівник. Майнові права інтелектуальної власності на об'єкт, створений у зв'язку з виконанням трудового договору, належать працівникові, який створив цей об'єкт, та юридичній або фізичній особі, де або у якої він працює, спільно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із статтею 430 ЦК України особисті немайнові права інтелектуальної власності на об'єкт, створений за замовленням, належать творцеві цього об'єкта. У випадках, передбачених законом, окремі особисті немайнові права інтелектуальної власності на такий об'єкт можуть належати замовникові. Майнові права інтелектуальної власності на об'єкт, створений за замовленням, належать творцеві цього об'єкта та замовникові спільно, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено статтею 435 ЦК України, первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

За змістом частини першої статті 437, пункту 1 частини першої статті 438 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу, а також, право вимагати зазначення свого імені у зв'язку з використанням твору, якщо це практично можливо.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 441 ЦК України використанням твору є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

Авторське право складають: особисті немайнові права, передбачені статтями 423 і 438 ЦК України та статтею 14 Закону № 3792-XII та майнові права, передбачені статтею 440 ЦК та статтею 15 Закону № 3792-XII.

Майнові права на твір можуть належати як автору твору, так і іншим особам, які набули їх відповідно до закону чи договору.

Первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору, який також є належним позивачем за позовом про заборону дій щодо використання твору, що порушують його особисті немайнові права, незалежно від того, що майнові права передано (відчужено) чи передано право на використання твору іншій особі.

У свідоцтві на знак для товарів і послуг НОМЕР_2, зареєстрованому в Державному реєстрі свідоцтв України на знак для товарів і послуг 11 березня 2014 року, власником зображення (твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1») є ТОВ «ТРК Рівне 1»

Разом з тим право на відшкодування збитків (майнової шкоди), або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсації залишається за особою, якій у зазначених випадках передані (відчужені) майнові права чи передані виключні права на використання твору. Автор має право вимагати відшкодування моральної шкоди.

Власником майнових прав на службовий твір образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1» також є ТОВ «ТРК Рівне 1» відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 від 05 вересня 2014 року.

Належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав.

Майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди

Якщо твір створено у порядку виконання працівником трудового договору (контракту) і в межах строку його дії, тобто при виконанні службових обов'язків і за службовим завданням роботодавця, то особисті немайнові права автора твору належать працівникові; вони є невідчужуваними.

Майнові права на об'єкт авторського права і (або) суміжних прав, створений у зв'язку з виконанням трудового договору, належать працівникові, який створив цей об'єкт, та юридичній або фізичній особі, де або в якої він працює, спільно, якщо інше не встановлено договором (частина друга статті 429 ЦК України).

Якщо в трудовому або цивільно-правовому договорі між працівником і роботодавцем (юридичною або фізичною особою, де або в якої він працює) не передбачений інший порядок здійснення майнових прав на створений вказаний об'єкт, то вони мають спільні права як на отримання свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, так і на використання такого об'єкта. Порядок здійснення майнових прав на такий об'єкт може бути врегульований цивільно-правовим договором.

У разі передання (відчуження) працівником роботодавцю всіх майнових прав на твір, створений ним у порядку виконання трудового договору, працівник втрачає ці права, залишаючись носієм особистих немайнових прав.

У даному випадку позов заявлено у зв'язку з порушенням немайнових прав та результатів інтелектуальної, творчої діяльності фізичної особи, яка своєю творчою працею створила твір, а також юридичною особою, яка набула права суб'єкта права інтелектуальної власності на твір, який створений у зв'язку з виконанням трудового договору, при цьому як немайнового права, що підтверджується свідоцтвом на знак для товарів і послуг НОМЕР_2 від 11 березня 2014 року, так і майнового права на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від 05 вересня 2014 року.

Позов заявлено до юридичної особи, яка використала об'єкт авторського прав, тобто вимоги є однорідними, нерозривно пов'язаними між собою, оскільки виплати майнового відшкодування у зв'язку з порушенням авторського права випливають з авторського права, та могли бути предметом розгляду як за правилами цивільного, так і за правилами господарського судочинства, оскільки зазначені стаття 15 ЦПК України та стаття 12 ГПК України не встановлювали відповідної заборони.

Тобто при визначенні юрисдикції має враховуватися як предметний, так і суб'єктний критерії.

Стаття 1 ГПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, обмежувала участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо стягнення страхового відшкодування.

ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, не передбачав обмежень щодо розгляду спорів з таким предметом залежно від суб'єктного складу учасників процесу.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами. Участь у справі кількох позивачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов'язки; 2) права і обов'язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов'язки (стаття 32 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

У цій справі позивачі вважали, що відповідачем порушені їх авторські права, у зв'язку із чим пред'явили до ПП «ТРК Сфера-ТВ» однакову вимогу про поновлення таких прав, разом з тим ТОВ «ТРК Рівне 1» заявлено додатково про стягнення компенсації.

Права різних осіб заявити однорідні позовні вимоги до одного й того ж відповідача передбачено у процесуальному законі, тому можливим було пред'явлення позову фізичної та юридичної осіб до юридичної особи стосовно порушення авторських прав і виплати майнового відшкодування за правилами цивільного судочинства.

При цьому, посилання, що позивачу ОСОБА_1 належать особисті немайнові права інтелектуальної власності, а ТОВ «ТРК Рівне 1» - майнові права інтелектуальної власності та ці права позивачі здійснюють незалежно один від одного відповідно до змісту кожного з цих прав, вважаємо помилковим, оскільки докази на їх підтвердження в матеріалах справи відсутні.

Наявність між позивачами договірних відносин щодо об'єкта інтелектуальної власності твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» свідчить про існування спільних інтересів у позивачів, що також обумовлює спільність предмета спору.

Тобто ОСОБА_1 та ТОВ «ТРК Рівне 1» спільно звернулися за захистом своїх прав щодо одного й того самого об'єкта авторського права - твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», а предметом спору в цьому випадку є неправомірне використання вказаного твору відповідачем.

Також вважаємо, що відсутня необхідність відокремлення порушених прав позивачів (особисте немайнове право та майнове право інтелектуальної власності) з огляду на те, що предметом позову є неправомірне використання відповідачем об'єкта інтелектуальної власності твору, права на використання якого спільно належать ОСОБА_1 та ТОВ «ТРК Рівне 1», тобто останні звернулися до суду з однорідними вимогами майнового та немайнового характеру.

Саме у зв'язку із порушенням їх виключних як майнових, так і немайнових прав на вказаний об'єкт авторського права, який належить позивачам спільно, останніми й пред'явлено позов як співвласниками на реалізацію права спільної власності.

Крім того, необхідно зважати, що вказаний спір перебуває на розгляді суду тривалий час, спір вирішено по суті, порушень процесуальних норм, які б унеможливлювали залишення без змін рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

З огляду на вказане вважаємо правильними висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «ТРК Рівне 1» до ПП «ТРК Сфера - ТВ», оскільки позовні вимоги, що є предметом спору є спільні, однорідні права обох позивачів внаслідок використання відповідачем належного позивачам спірного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» та вони підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Судді: О. М. Ситнік

Н. П.Лященко

О.Б. Прокопенко