КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 361/2822/17

провадження № 22-ц/824/1373/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участі секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року у складі судді Петришин Н.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому просила поділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,132 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_2. Просила також визнати за відповідачем право власності на Ѕ частку вищевказаного спільного майна.

Позов мотивований тим, що 09 вересня 1997 року між сторонами зареєстровано шлюб, який було розірвано 13 травня 2014року, про що складено відповідний актовий запис №147 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

За час перебування в шлюбі з відповідачем ними за спільні кошти придбано 23 грудня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, площею 0,132 га на території Пухівської сільської ради Броварського району Київської області.

Також, 26 червня 2001 року за рішенням виконкому Пухівської сільської ради було отримано дозвіл на забудову земельної ділянки та отримано паспорт на забудову земельної ділянки в населеному пункті України у відділі архітектури і будівництва Броварської районної державної адміністрації Київської області. Подружжям збудований будинок по АДРЕСА_1, зареєстрований 14 жовтня 2004 році на ім'я відповідача.

Оскільки спільне майно зареєстроване за відповідачем, а позивач має право на Ѕ частку спільного майна, тому просила поділити майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем та відповідачем право власності на спірне майно у рівних частках.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя постановлено визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,132 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за цією ж адресою.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, 30.10.2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі , посилаючись на те, що рішення суд ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд не встановив джерело походження коштів, за які було придбане оспорюване майно, кошти, сплачені за придбання земельної ділянки були його особистою власністю та стороною правочину виступав саме він, ОСОБА_2

Зазначає, що позивачкою не надано жодних доказів майнової участі нею у придбанні саме подружжям оспорюваного майна та набуття майном статусу спільного майна.

Сторони не скористалися правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог закону.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_6, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, щоспірна земельна ділянка та збудований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами придбані під час перебування сторін у шлюбі, а тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, суд уважав, що позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частку спільного майна подружжя за відповідачем є безпідставними, оскільки право власності на спірне майно уже зареєстроване за відповідачем, тому відсутні підстави додатково визнавати за ним право власності. При цьому, суд указував, що визнання за позивачем права власності на Ѕ частку спірного майна є достатнім захистом її порушеного права.

Проте, в повній мірі з таким висновком колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 09 вересня 1997 року зареєстрований шлюб між Комнацьким Олександром Леонідовичем та Ставницькою Ларисою Адамівною, прізвище після реєстрації шлюбу - Комнацька, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БК №407542. (а.с. 10)

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23 грудня 1998 року, ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,132 га, що розташована на території АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 800 грн. (а.с. 13,14)

Рішенням виконкому Пухівської сільської ради ОСОБА_2 надано дозвіл на забудову земельної ділянки. (а.с. 17)

У липні 2001 року відділом архітектури і будівництва Броварської районної державної адміністрації Київської паспорт на забудову земельної ділянки в населеному пункті АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.10.2004 року Виконкомом Пухівської сільської ради, ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1: рік побудови будинку 2001; житловий будинок А-2, 269,2 кв.м; вбиральня Б, альтанка В, колодязь К, огорожа N. (а.с. 144)

13 травня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, що підтверджується копією свідоцтва розірвання шлюбу НОМЕР_1. (а.с. 11)

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Встановивши, що спірна земельна ділянка та збудований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами придбані під час перебування сторін у шлюбі, суд вірно визначився із тим, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апелянта про те, що ділянка придбана за його особисті кошти та що будівництво будинку фінансувалось лише за кошти відповідача ніякими доказами не підтверджені, не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

Так, долучені до матеріалів справи чеки, накладні, квитанції щодо придбання будівельних матеріалів можуть лише підтверджувати використання таких матеріалів у будівництві житлового будинку.

Однак, такі документи не підтверджують доводів про те, що спірне майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, зокрема, відповідача.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позов частково, суд помилкового висновку дійшов про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання лише за нею права власності на Ѕ частку земельної ділянки та житлового будинку, посилаючись на те, що позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частку спільного майна подружжя за відповідачем є безпідставними.

Наразі,такий висновок суперечить нормам матеріального права, оскільки, як зазначалося вище, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності за відповідачем на 1/2 частину спірного майна з підстав того, що право власності на спірне майно уже зареєстроване за відповідачем, суд не звернув уваги на те, що згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач є одноосібним власником спірного майна 1/1 частки, без виділення будь - яких часток, що повністю спростовує висновок суду про безпідставність заявлених вимог в цій частині позову та суперечить вимогам ст. 70 СК України про утвердження справжньої рівності у відносинах між подружжям та рівності часток у їх спільному майні та набуття права спільної часткової власності у разі поділу майна подружжя.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя:

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,132 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,132 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д.Махлай