Справа № 236/2407/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді- Саржевської І.В., за участю секретаря- Олійник С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Донецького національного медичного університету про поновлення на навчанні, скасування наказу про відрахування та допущення до складання державного іспиту.

У позовній заяві вказано, що 14.05.2019 Донецьким національним медичним університетом було видано наказ № 371-ст «Про відрахування студентів медичного факультету № 1», за яким позивача було відраховано з числа студентів 3 курсу медичного факультету № 1 за «академічну заборгованість без поважної причини понад 200 год.»

Позивачем зазначено, що наказ видано з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки кількість пропущених занять без поважної причини не відповідає дійсності, про що було повідомлено декана медичного факультету №1 Герасименка ОСОБА_2 І. Також на момент видання наказу позивач знаходилася на лікарняному, про що свідчить копія довідки, яку додано до позовної заяви.

Крім того, позивач вказує, що відповідно до Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України №245 від 15 липня 1996 року, відповідно до якого зазначені підстави відрахування студента з вищого закладу освіти.

Також, в позові зазначено, що жоден з чинних нормативно-правових актів не містить пояснення щодо «академічної заборгованості» або «академічної неуспішності», а в Постанові Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1050 «Деякі питання стипендіального забезпечення» визначено тільки випадки в яких виникає академічна заборгованість.

Крім того, 25.06.2019 студенти 3 курсу складають державний ліцензійний інтегрований іспит « Крок 1. Загальна лікарська підготовка», до якого позивача не може бути допущено, у зв`язку з відрахуванням.

На підставі ст.ст. 149, 150, 152 ЦПК України разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій зазначено ті ж обставини, що й у позовній заяві, а також вказано, що в разі відтермінування відновлення її права закінчити навчання в університеті, буде необхідно докласти значних зусиль та витрат, що є не припустимим.

Ухвалою суду від 02.07.2019 відмовлено в задоволенні заяви у забезпечення позову, у зв`язку із тим, що забезпечивши позов в спосіб, який просить позивач, суд наперед, до вирішення по суті спору, вирішить, що оспорюваний наказ винесено всупереч закону, що є неприпустим; вимоги про забезпечення позову є тотожними з вимогами позовної заяви, що суперечить вимогам ч.10 ст. 150 ЦПК України, а також вид забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами та позивачем не доведена реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

11.07.2019 до суду вдруге надійшла заява про забезпечення позову по справі № 236/2407/19, в якому позивач ставить питання щодо забезпечення позову способом, передбаченого п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, аналогічним до п.1 вимог заявлених в заяві від 01.07.2019, шляхом:

призупинення дії наказу Донецького національного медичного університету № 371-ст від 14.05.2019 «Про відрахування студентів медичного факультету № 1»;

а також просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

допуску ОСОБА_1 , до складання усіх компонентів Єдиного державного кваліфікаційного іспиту, а саме державного ліцензійного інтегрованого іспиту « Крок 1. Загальна лікарська підготовка», іноземної мови професійного спрямування та міжнародного іспиту з основ медицини, без дотримання пункту 5.1 Порядку проведення ліцензійних інтегрованих іспитів, у зв`язку з неможливістю ліквідації заборгованості із виконання навчального плану, зокрема з дисциплін «Кроку1» через відрахування з університету, оскільки інакше позивач не матиме рівні умови для складання зазначеного іспиту, порівняно із іншими студентами медичних факультетів 3 курсу всієї України, що може сприйматися як дискримінація, а для забезпечення складання зазначеного іспиту у додаткових сесіях необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, яка подана разом із позовною заявою, суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

У преамбулі Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року (далі Постанова) вказано, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Зокрема, позивач першим видом забезпечення позову визначила призупинити дію наказу Донецького національного медичного університету № 371-ст від 14.05.2019 «Про відрахування студентів медичного факультету № 1».

Водночас, такий захід забезпечення позову не може бути застосований судом, адже буде за змістом тотожним задоволенню заявлених позовних, що буде суперечити ч. 10 ст. 150 ЦПК України відповідно до якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечивши позов в спосіб, який просить позивач, суд наперед, до вирішення по суті спору, вирішить, що оспорюваний наказ винесено всупереч закону, що є неприпустимим.

Другим видом забезпечення позову позивач визначає допуску ОСОБА_1 , до складання усіх компонентів Єдиного державного кваліфікаційного іспиту, а саме державного ліцензійного інтегрованого іспиту « Крок 1. Загальна лікарська підготовка», іноземної мови професійного спрямування та міжнародного іспиту з основ медицини, без дотримання пункту 5.1 Порядку проведення ліцензійних інтегрованих іспитів.

Відповідно до ч.4 статті 10 ЗУ «Про вищу освіту», заклад вищої освіти на підставі відповідної освітньої програми за кожною спеціальністю розробляє навчальний план, який визначає перелік та обсяг навчальних дисциплін у кредитах ЄКТС, послідовність вивчення дисциплін, форми проведення навчальних занять та їх обсяг, графік навчального процесу, форми поточного і підсумкового контролю.

Також стаття 32 Закону, визначає принципи діяльності, основні права та обов`язки закладу вищої освіти, відповідно до ч.2 п.2 якого, заклади вищої освіти мають рівні права, що становлять зміст їх автономії та самоврядування, у тому числі мають право: самостійно визначати форми навчання та форми організації освітнього процесу.

Водночас, наведений позивачем вид забезпечення позову також не можє бути застосований судом адже є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України), виходять за межі компетенції суду.

Суд не може втручатись в дискреційні повноваження органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У п. 4 Постанови зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Посилання позивача у заяві про сприймання як дискримінації через відсутність рівних умов для складання іспиту, порівняно з іншими студентами, суд зазначає наступне.

Позивачем у заяві не зазначено та не надано жодних доказів, яким чином та з яких підстав проявиться дискримінація відносно нього в порівняно з іншими студентами.

Згідно п. 2 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дискримінацією є ситуація, за якої особа або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», утиск - небажана для особи або групи осіб поведінка, метою або наслідком якої є приниження їх людської гідності за певними ознаками або створення стосовно такої особи чи групи осіб напруженої, ворожої, образливої або зневажливої атмосфери.

Проаналізувавши вищезазначені норми права, судом не встановлено жодних критеріїв щодо проявлення можливої дискримінація відносно нього в порівняно з іншими студентами, тому посилання у заяві суд вважає необґрунтованими.

Розглядаючи дану заяву про забезпечення позову суд пересвідчився, що між сторонами виник спір, адже позивач звернувся з позовом до суду, однак суд не переконався в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки позивач цього не довела.

Керуючись ст. 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На ухвалу суду може бути подана апеляція протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя -