РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

представника позивача - адвоката - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, до повноліття дитини .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу мають двох дітей - повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 14 листопада 2014 року шлюб між ними розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала. Вважає, що подані представником позивача заяви є фактично нові позови у яких змінено і предмет і підстави, що суперечить положенням ЦПК. Просила відмовити у задоволенні позову. 30.08.2018 р. ОСОБА_3 подала до суду клопотання. Просила прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, з тих підстав, що при предявленні позову у позовній заяві була допущена технічна описка, де по батькові відповідача замість "Романович" вказано "Іванович". 04.02.2019 р. позивачкою ОСОБА_3 подано клопотання з приводу прийняття позовної заяви до розгляду, оскільки у першочерговому позові в прохальній частині пропущене її імя як стягувача. Судом прийняті подані до суду позовні заяви, які викладені з урахуванням виправлених описок. Суд вважає, що подані до суду позовні заяви згідно клопотань від 30.08.2018р. та 04.02.2019р. не є уточненими позовними заявами в розумінні уточнення предмету та підстав позову, а є виправленням допущених при оформленні позовної заяви описок. Так, сторони спору не змінені - ОСОБА_3 - позивач та ОСОБА_4 - відповідач , предмет позову залишився той, який був визначений при пред"явленні позову - про стягнення аліментів та підстави звернення до суду не змінилися, оскільки обгрунтування позову не змінилося та викладене згідно зі змістом першочергового позову поданого до суду 16.08.2018р. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому 15 листопада 1997 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 14 листопада 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано.

Від шлюбу мають двох дітей - повнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 9, зареєстрований відділом РАЦС м.Рівне підтверджується, що її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Оглянутим судом свідоцтвом про шлюб підтверджується, що 30.04.2016 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_3 Муаммером, зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 372. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з «Сумко» на «Кьостюре» .

Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дочки ОСОБА_8, яка проживає разом з матірю, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дитини.

Судом встановлено, що відповідач інших утриманців немає, матеріально забезпечений, оскільки є фізичною особою-підприємцем, йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0599 га в селі Великий Олексин Рівненського району Рівненської області та нежитлове приміщення, торговий павільйон, загальною площею 35,4 кв.м. в місті Рівне по вулиці Р.Шухевича,18ж.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2019 року - 2218 грн.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4).

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, судом не встановлена.

На спростування показань позивача та наданих нею письмових доказів відповідач жодних доказів суду не надав.

Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини відповідно до ст.182 СК України, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду у частці, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 серпня 2018 року до повноліття дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 16.08.2018р. по 16.09.2018р. - допустити до негайного виконання.

Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 180, 182, 191 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 , задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.08.2018 р. до досягнення повноліття дитиною.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 16.08.2018р. по 16.09.2018р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, проживає: 33000 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, проживає: 35302 АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено- 25.02.2019 р.

Суддя: О.В.Панас