Справа № 464/4841/18 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2430/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) грн., щомісячно, (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), починаючи з 23.08.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів стягуваний у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було в достатній мірі врахованого матеріального стану відповідача, який має одного сина, є особою молодого віку, працездатним, приватним підприємцем та має свій власний бізнес і має великі доходи та має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн, щомісячно.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року змінити та прийняти постанову, якою стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі покликається на те, що у нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки, що син періодично проживає з ним і його утримання здійснюється ним, також судом проігноровано те, що він оплачує сину заняття в секції Бойового Гопака та купує сину одяг та взуття. Крім того, зазначає, що він погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн., що перевищує 50% прожитковий мінімум.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року змінити стягнути з нього на користь позивачки на утримання сина щомісячно аліменти в розмірі 1500 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1.

Встановлено, що сторони проживають окремо, син зареєстрований за адресою батька - АДРЕСА_1, постійно фактично проживає з матір'ю - АДРЕСА_2.

Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, тому у позивачки є підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 180 Сімейного кодексу України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» для дітей віком від 6 до 18 років установлено прожитковий мінімум у розмірі: з 01 січня 2018 року - 1860 грн., з 01 липня - 1944 грн., з 01 грудня - 2027 грн.

Судом враховано, що регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов'язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов'язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов'язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов'язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Враховуючи те, що батьки проживають окремо, дитина проживає з позивачем, а також матеріальний стан відповідача, який є працездатним, потреби дитини, її стан здоров'я та вік, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини і до досягнення дитиною повноліття в твердій грошовій сумі.

Визнаючи необґрунтованим розмір аліментів, заявлений позивачем, враховуючи надані відповідачем докази про те, що він приймає активну участь у додаткових витратах на дитину, здійснює оплату за відпочинок дитини, у спортивних секціях, суд першої інстанції правильно визначив, що саме розмір аліментів на дитину в сумі 2200 грн. щомісячно, з врахуванням також наданої допомоги матір'ю дитини, здатний забезпечити дитині належні умови для існування.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.