Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 754/3954/14-ц

провадження № 61-680 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник-публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
заінтересованаособа-ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва у складі судді Журавської О. В. від 25 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Саліхова В. В., Шкоріної О. І., від 22 листопада 2017 року в справі за заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Встановив:

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року у справі № 754/3954/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_4 за договором споживчого кредиту від 13 лютого 2008 року у розмірі 1 101 769,15 грн на користь ПАТ «Дельта Банк», а самеАДРЕСА_1.

29 січня 2015 року представник банку товариство з обмеженою відповідальністю «Про Консалтинг» (далі - ТОВ «Про Консалтинг») в особі ОСОБА_6 отримав копію рішення та два виконавчі листи про звернення стягнення на предмет іпотеки на користь ПАТ «Дельта Банк», однак ОСОБА_6 не передала матеріали справи іншому представнику банку. Крім того, 02 жовтня 2015 року розпочатий ліквідаційний процес банку унеможливив вчасне направлення заяви про отримання дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред'явлення до виконавчої служби.

За таких обставин, просив заяву банку задовольнити.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у задоволенні заявивідмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не підтвердив належними та допустимими доказами факт втрати виконавчого документа, тому цей суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції грунтуються на належним чином досліджених матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні заяви, порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2018 року, серед іншого, відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання; відкрито касаційне провадження у вказаній справі в частині видачі дубліката виконавчого листа та витребувано справу № 754/3954/14-ц з Деснянського районного суду м. Києва.

19 квітня 2019 року вказана справа передана на розгляд Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання заперечень (відзиву) на касаційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування цим судом при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Стаття 368 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), визначає, що питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Зі змісту вищезазначених норм цивільно-процесуального закону вбачається, що дублікат виконавчого листа або судового наказу, якщо не стоїть питання про стягнення аліментів у випадку встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника, може бути виданий лише у випадку втрати їх оригіналів. Крім того, видача дублікату виконавчого листа є правом суду, а не обов'язком, і вирішується окремо в кожному конкретному випадку з врахуванням всіх обставин справи. Однак, заявник, звертаючись до суду з вищезазначеною заявою, мотивував її тим, що його представник не передав матеріали справи разом з оригіналами виконавчих листів.

Стаття 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 57, 58, 59 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на особливість предмету заяви заявника (видача дублікату виконавчого листа), суди дійшли висновку про те, що належними та допустимими доказами для підтвердження факту втрати виконавчого документу мають бути саме письмові докази.

Судами установлено, щозаочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту від 13 лютого 2008 року № 0 у сумі 1 101 769,15 грн на користь ПАТ «Дельта Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_4: квартиру № 61 у будинку № 7-а на вул. Братиславській у м. Києві, встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайної ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_4 судові витрати у сумі 3 654,00 грн.

29 січня 2015 року представником ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «Про Консалтинг» в особі ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності, отримано копію відповідного судового рішення від 06 жовтня 2014 року та два виконавчі листи, видані Деснянським районним судом м. Києва.

07 листопада 2016 року та 04 вересня 2017 року представник Банку ОСОБА_8 ознайомлювалася з матеріалами справи № 754/3954/2014-ц.

У вересні 2017 року представник ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, мотивуючи це тим, що представник банку не передав виконавчі документи ПАТ «Дельта банк».

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки заявником не надано цим судам жодного належного та допустимого доказу на підтвердження дійсної втрати виконавчих листів.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість цих судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки судами не враховано того, що невиконання судового рішення призведе до зменшення ліквідаційної маси, що порушить права держави та інших кредиторів. Крім того, зазначає, що початок ліквідаційної процедури в банку перешкодив вчасному зверненню з відповідною заявою.

Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки заявником не надано до суду доказів на підтвердження дійсної втрати виконавчих листів. Крім того, представники Банку тримали на контролі відповідну справу, що підтверджується отриманням виконавчих листів та ознайомленнями з матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненими судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлені до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська