Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 715/339/16-ц

провадження № 61-10360св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області у складі судді Маковійчук Ю. В. від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Винту Ю. М., Половінкіної Н. Ю., від 11 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку нерухомого майна, визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору дарування майна.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (батько ОСОБА_1 та дід ОСОБА_2 ), який станом на квітень 1991 року був головою господарства по АДРЕСА_1 , яке відносилося до суспільної групи колгоспних дворів. Членами вказаного господарства були вони, а також ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якому кожному із них належало по 1/6 частки нерухомого майна вказаного двору. Правовстановлюючі документи на нерухоме майно не оформлялись.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , а належну їй частку успадкували її чоловік ОСОБА_6 та донька ОСОБА_4 , відповідно їх частки збільшилися до 1/4.

Однак 17 квітня 2015 року Реєстраційною службою Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на весь житловий будинок, а 22 квітня 2015 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування передав у дар ОСОБА_3 зазначений будинок.

Зазначали, що ОСОБА_6 не мав права на увесь будинок та, укладаючи договір дарування, розпорядився їх майном.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку вказаного житлового будинку; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім`я ОСОБА_6 Реєстраційною службою Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області 17 квітня 2015 року; визнати недійсним договір дарування вказаного житлового будинку, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірне господарство по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року не мало статусу колгоспного двору, а тому позовні вимоги про визнання за позивачами права власності по 1/6 частки майна як членам колгоспного двору є безпідставними. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору дарування майна, оскільки вказані вимоги є похідними від основної вимоги.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки спірне господарство станом на 15 квітня 1991 року не мало статусу колгоспного двору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не врахували, що суспільна група спірного господарства визначена як колгоспна і при вирішенні цього спору суд повинен був виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу - Кривцовій Г. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 квітня 2015 року ОСОБА_6 зареєстрував за собою право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

22 квітня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладений договір дарування спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Згідно з даними технічного паспорту житловий будинок по АДРЕСА_1 був збудований у 1958 році, господарські будівлі і споруди, які є біля цього будинку, будувалися протягом 1968-1988 років.

Згідно з даними архівного фонду виконавчого комітету Карапчівської сільської ради за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки в господарстві по АДРЕСА_1 головою був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , члени цього господарства: його дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_1 , дочки ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та внук ОСОБА_2 . Син ОСОБА_1 вибув з господарства у с. Просіка 18 січня 1993 року. Суспільна група даного господарства визначена як колгоспна.

Голова господарства ОСОБА_6 не працював у колгоспі та не був членом колгоспу, оскільки протягом 1978-1990 роках працював на різних роботах в Глибоцькому професійно-технічному училищі № 2, а саме: кочегаром, сторожем, а пізніше - майстром виробничого навчання, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно з довідками архівного відділу Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області від 20 квітня 2016 року № 1/166 та від 14 червня 2016 року № 1/205 ОСОБА_7 - дружина ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) була членом колгоспу ім. Кірова та працювала у вказаному колгоспі, в першій бригаді с. Карапчів у період з 1982 року по 1988 рік.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Отже, вирішуючи спір, суди мали з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Згідно з пунктом 20 Вказівок № 5-24/26 суспільна група господарства записувалась станом на 01 січня та 01 липня відповідного року.

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_6 не був членом колгоспу, а ОСОБА_7 була членом колгоспу до 1988 року, отже з 1989 року ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 не відносились до працюючих членів колгоспу, а тому з 1989 року спірне господарство не мало статусу колгоспного двору.

Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачами права власності по 1/6 частки майна як членам колгоспного двору та, відповідно, відсутність підстав для задоволення похідних вимог про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору дарування.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк