Справа № 467/555/19
Провадження № 22ц/812/1502/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Кірімової о 13 год. 09 хв. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея банк» про визнання недійсними умов договору, зобов`язання вчинити дії, визнання кредитного договору розірваним -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Ідея Банк», в якій просив визнати недійсними з моменту укладення кредитного договору від 12 вересня 2017 року № F 94.306.71232 між ним та ПАТ «Ідея Банк» умову пункту 1.10 договору, якою передбачено здійснення позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, умову пункту 6.1 вказаного кредитного договору, в частині визначення у графіку щомісячних платежів за кредитним договором комісії, що підлягає сплаті за період з 20 листопада 2017 року по 12 березня 2020 року, яка сплачена у розмірі 12516, 25 грн., зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладання кредитного договору позивачу платежів, повернувши сплачену ним комісію (різницю) у розмірі 12505 грн. 51 коп. на картковий рахунок позивача у відділення «Райффайзен Банк Аваль» № ; вважати договір кредитування розірваним з 30 березня 2019 року.

Позивач вказує, що 12 вересня 2017 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» в особі уповноваженого представника в подальшому іменується «Банк» від імені якого діяв кредитний посередник ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № F 94.306.71232, відповідно до якого банк надав йому кредит на поточні потреби у розмірі 19 900 грн.

При виконанні свого зобов`язання позивачем було виявлено, що відповідач порушив умови договору. Так, пунктом 1.4 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позивачем тільки 16,5% за користування кредитними коштами, а в графіку щомісячних платежів кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, передбачених пунктом 6.1 договору «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» включена комісія, яка не прописана в кредитному договорі, та не вказана ні у відсотковому, ні у грошовому виразі, але є в графіку платежів.

Пункт 1.10 договору взагалі не виконувався відповідачем, а якщо і частково виконаний, то без надання належної інформації позивачу. Позивач так і не отримав нового графіку платежів за його заявою від 20 серпня 2018 року, отримавши лист від відповідача № 12.14/99830 від 13 вересня 2018 року про необхідність сплати відповідних комісій, згідно затверджених тарифів Банку, що суперечить п. 3.2.4 договору.

25 січня 2019 року позивачем направлено вимогу на адресу відповідача, але відповіді не отримано. 14 березня 2019 року позивачем направлено повідомлення про розірвання кредитного договору, в зв`язку з невиконанням Банком умов договору, однак відповідачем проігноровано вказане повідомлення та не надано інформації, яку просив позивач, чим знову порушив п. 1.10 договору.

Після детального вивчення кредитного договору, який складено недопустимим для читання шрифтом та підрахунком сплачених коштів за споживчим кредитом, позивач зробив висновок, що порушено його права як споживача.

У пункті 5.7 договору вказана орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, яка складає 21 722, 40 грн. 40 коп., однак станом на 20 квітня 2019 року, згідно квитанцій вже сплачено 34 190 грн. та переплачено не вказану у договорі комісію у розмірі 12 516, 25 грн.

На момент складання договору в графіку погашення платежів Банком не вказано загальну суму переплати по кредиту, що ускладнює можливість самостійно порахувати суму кредитного договору. У зв`язку із зазначеним, позивачем самостійно зроблено розрахунки платежів за кредитним договором. На підставі вказаних розрахунків, позивач вважає, що кредитне зобов`язання виконано ним 20 липня 2018 року.

Посилаючись на викладена та на те, що ПАТ «Ідея Банк» незаконно вказало у графіку платежів за кредитним договором розмір сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, а послуги вказані у п. 1.10 взагалі не виконано, безпідставно нараховано та сплачено комісію в сумі 12 516 грн. 30 грн. фактично за обслуговування кредиту Банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив суд про задоволення позову.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що до підписання кредитного договору позивачу у письмовій формі була надана вся інформація про умови кредитування, а отримання Банком плати за обслуговування кредитку не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування».

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаюсь на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що перед укладанням кредитного договору позичальнику була надана інформація не в повному обсязі, саме недостовірна без копії паспорту споживчого кредиту де споживач міг би побачити приховані відсотки, договір кредитування відрізняється від паспорту споживчого кредиту у зв`язку з чим позивач міг би відмовиться від кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник Банку просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання сторони не з`явились, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача надійшла заява, в якій він просив розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 12 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № F 94.306.71232 на поточні потреби в сумі 19 900 грн. строком на 30 місяців до 12 березня 20120 року (а.с. 12-15).

Згідно п. 1.10 кредитного договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, встановлених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, який передбачено п. 6.1. Кредитного договору.

Відповідно до п. 1.4 договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 16, 5000%.

У відповідності до п. 2.1 кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 20 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Згідно п. 5.1. укладеної між сторонами даного спору угоди, позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка складає 123,6000%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладання договору складає 21 722,4300 гривень. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до п. 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в п. 1.4 договору.

За положеннями статті 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що перед укладенням кредитного договору йому не в повному обсязі надана інформація щодо усіх істотних умов, відсотки, плата за обслуговування кредиту, яку Банк не мав права включати до загальних витрат за споживчим кредитом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

За положеннями статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Так, загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначено Законом України «Про споживче кредитування» (надалі - Закон), який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Згідно ст. 1 Закону, споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та повернення кредиту, розраховані на дату укладання договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності) У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а бо кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Згідно ст. 12 Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка набрала чинності на момент укладення оспорюваного кредитного договору), цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою НБУ від 08 червня 2017 року затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит місить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вар соті кредиту та реальної річної ставки.

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) міститься в Паспорті споживчого кредиту, який особисто підписано позичальником 12 вересня 2017 року (а.с.61-62).

Із змісту вказаного документа вбачається, що процентна ставка відсотків річних 16,5000 змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,8500% щомісячно, реальна відсоткова ставка 123,6000. Крім того, позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Також, підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм законодавства суд першої інстанції дійшов вірного висновку що позичальник був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, які Банк має право встановлювати у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент укладення договору не була надана інформація щодо реальної загальної вартості за кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки в кредитному договорі міститься Графік щомісячних платежів за кредитним договором п. 6, де зазначені усі складові заборгованості на період 30 місяців, загальною сумую 41 622,43 грн., в тому числі, вказана та розрахована комісія.

Доводи про те, що позичальнику взагалі не було надано Паспорту споживчого кредиту є безпідставними, оскільки з наданої копії вказаного документу вбачається, що ОСОБА_1 особисто поставив свій підпис 12 вересня 2017 року, тобто в день укладення кредитного договору.

Посилання на те, що зміст Паспорту споживчого кредиту не співпадає зі змістом кредитного договору та є різним також не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що в Паспорті зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Інші, доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову, яким суд надав належну оцінку, а відтак висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 09 вересня 2019 року.