Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7105/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

22 лютого 2019 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу № 552/7105/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 12 грудня 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Посилалася на те, що є власником квартири АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, добровільно знятися з місця реєстрації відмовляється.

В своїй позовній заяві просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив на позовну заяву не подавав, про причини своєї неявки суд не повідомив, з жодними клопотаннями до суду не звертався.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 16 жовтня 1997 року є власником квартири АДРЕСА_1

Також судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 14 червня 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2018 року в справі № 552/3914/18.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку зареєстрував свої постійне місце проживання, але не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності.

Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1.

Разом з тим відповідно до положень ст. ст. 22, 23 КпШС України, що діяв на час набуття права власності на майно, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, на яку кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як встановлено судом спірне житло, а саме - квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами по справі за час шлюбу, отже, в силу норм ст.ст. 22, 23 КпШС є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_2, будучи співвласником житла, має рівні з позивачем права щодо володіння, користування і розпорядження вказаною квартирою.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені нею судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1, місце проживання АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

-відповідач ОСОБА_2, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий суддя /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

22.02.2019