Провадження № 22-ц/802/706/19 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л.Я.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Першої Луцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, про визнання недійсним заповіту за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на 46/200 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказує, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його син ОСОБА_5 . У зв`язку із психічним захворюванням ОСОБА_5 його опікуном була його мати ОСОБА_7 , а в подальшому згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.09.2017 року - ОСОБА_1 , а тому нею, як опікуном, подано даний позов в інтересах ОСОБА_5 .

Зазначає, що ОСОБА_5 вступив у спадщину шляхом постійного проживання в одному будинку із спадкодавцем на день його смерті, а також ІНФОРМАЦІЯ_2 в його інтересах було подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Кушнір С. Є., якою опікуна було повідомлено про наявність заповіту спадкодавця в користь відповідача ОСОБА_3 .

Вважає, що заповіт не відповідає волевиявленню ОСОБА_6 , який з молодих років страждав психічним захворюванням та багаторазово лікувався у психіатричній лікарні м. Луцька, а тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення заповіту, хоча за життя і не був визнаний судом недієздатним.

Покликаючись на викладені обставини та із врахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мудрик О. Є. 26 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 3-1083, номер у Спадковому реєстрі 59552488.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2019 року позов задоволено частково.

Заповіт, укладений ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мудрик О. Є. 26 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 3-1083, номер у Спадковому реєстрі 59552488 - визнати недійсним.

У задоволенні позовних вимог до Першої Луцької державної нотаріальної контори Головного територіального управляння юстиції у Волинській області - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дохід держави 320 грн. судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій вважають його безпідставним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з постановленням нового - про відмову в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не прийнято до уваги пояснення свідків, які стверджують, що ОСОБА_6 вів себе спокійно, адекватно, жодних сумнівів у його психічному здоров`ї не виникало. Суд зробив висновок про тимчасову недієздатність ОСОБА_6 , взявши до уваги лише докази, подані позивачем, не надавши при цьому роз`яснення щодо відхилення доводів відповідачів. Тобто відповідачі покликаються на те, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, оскільки відсутні докази, що спадкодавець на момент підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не мав можливості керувати ними в повному обсязі, до того ж на момент посвідчення спірного заповіту нотаріусом було дотримано всіх вимог чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із сукупності доказів, здобутих у судовому засіданні, а також із того, що відповідно до висновку комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи №324 від 20 грудня 2018 року ОСОБА_6 виявляв ознаки органічного маячного розладу змішаного ґенезу (судинного, посттравматичного). Діагностований у підекспертного стійкий хронічний психічний розлад позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складення ним заповіту від 26 вересня 2016 року.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є сином спадкодавця ОСОБА_6 , якому згідно з рішенням Луцького міського суду від 05.02.1997 року на праві приватної спільної часткової власності належить 46/200 частки будинку АДРЕСА_1 (а.с.8, 15, 16).

Згідно з рішенням Луцького міського суду від 22.03.2000 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано недієздатним.

Зі змісту заповіту від 26.09.2016 року вбачається, що все належне ОСОБА_6 майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, у тому числі належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , заповідається в рівних частках кожному: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з правом довічного проживання у цьому будинку ОСОБА_7 , 1935 р.н., та ОСОБА_5 , 1956 р.н. Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1083, в Спадковому реєстрі - за №59552488 (а.с.66, 71).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.09.2017 року недієздатному ОСОБА_5 визначено та призначено опікуна. ОСОБА_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №1352 від 07.08.2017 року (а.с.2).

Встановлено, що ОСОБА_6 був чоловіком рідної тітки ОСОБА_7 , з яким вона з сином після розірвання шлюбу проживала в одному будинку. ОСОБА_6 з молодих років страждав психічним захворюванням та багаторазово лікувався у психіатричній лікарні м. Луцька, через наявне у нього захворювання він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Довідкою Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька за №5665/2-06.17 від 19.10.2017 р. підтверджуються дані обставини, а саме, що громадянин ОСОБА_6 з 2002 року перебував під наглядом у даному закладі, багаторазово лікувався стаціонарно, діагноз (2017 р.) - «Органічний маячний розлад на тлі церебрального атеросклерозу, гіпертонічної хвороби, ЧМТ (1958 р.) (а.с. 110).

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи зі змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За вимогами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 89 ЦПК України), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позов був заявлений з підстав нездатності заповідача розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В матеріалах справи наявний висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №324 від 20.12.2018 р. про нездатність заповідача розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складення заповіту. Експертиза проведена кваліфікованими судовими експертами, які попереджені про кримінальну відповідальність, на підставі належним чином оцінених доказів, та висновок посмертної судово-психіатричної експертизи не суперечить матеріалам справи.

Суд, поклавши в основу свого рішення зазначений вище акт експертизи про те, що порушення психічної діяльності ОСОБА_6 в момент складення ним заповіту призвело до його нездатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову і визнав заповіт недійсним. З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає правовій позиції Верховного Суду. Суд касаційної інстанції нагадав про позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, яким встановлено, що головним доказом у справі був експертний висновок, в якому зазначалось, що в момент складення заповіту спадкодавець мав порушення психічної діяльності, які істотно впливали на його мислення та поведінку та спричинили неможливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вирішуючи спір суд з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, врахував висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, пояснення свідків, які були допитані у судових засіданнях, а також інші докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки позивач довів свої вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав належне обґрунтування.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції -залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381-384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді