ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3322/19 Справа № 201/7013/18 Головуючий у першій інстанції: Федоріщев С. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно ст. 37 Закон України «Про іпотеку» ПАТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м., житловою - 38,7 кв.м, по АДРЕСА_4 , що належала на праві власності ОСОБА_4 Правовою підставою для реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно є відповідне застереження в п.п. 4.5.3 Договору іпотеки від 03.10.2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Втративши право власності на квартиру, відповідачі також втратили, відповідно до ст. 317 ЦК України, право користування нею. В зазначеній квартирі, власником якої є ПАТ «Укрсоцбанк», зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагаючись врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Однак, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник з родиною продовжують користуватися нею та відмовляються добровільно виселятися. Як зазначає представник позивача, подальше проживання відповідачів в квартирі, що належить на праві власності ПАТ «Укрсоцбанк», та відмова останніх добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються права та інтереси ПАТ «Укрсоцбанк». Тому позивач просив зняти з реєстраційного обліку громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_5 та виселити їх в примусовому порядку із зазначеної квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.1996 року, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за №3-8132, 05 грудня 2006 року за ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 17013068), що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно №106935255 від 11.12.2017 року (а.с. 6-7).

03 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №855, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту №16/33-7 від 03.10.2007 року, укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в житловому будинку літ. А-9, загальною площею - 65,2 кв.м., житловою - 38,7 кв.м, що розташована по АДРЕСА_4 (а.с. 10-11).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №106935255 від 11.12.2017 року, за ПАТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на підставі іпотечного договору №855 від 03.10.2007 року рішенням державного реєстратора Молчанова С.О. Дніпропетровської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» (індексний номер: 38584551 від 07.12.2017 року) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м., житловою - 38,7 кв.м, по АДРЕСА_4 (а.с. 6-7).

Також встановлено, що в зазначеній вище квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані проживаючими ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується листом Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур №4/5-118 від 30.03.2018 року (а.с. 5).

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що за ПАТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м., житловою - 38,7 кв. м, по АДРЕСА_4 , що належала на праві власності ОСОБА_4 Правовою підставою для реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на вказану квартиру є відповідне застереження в п.п. 4.5.3 Договору іпотеки від 03.10.2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Положеннями ч. 2 ст. 109 ЖК України визначено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Оскільки реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи, за якою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що право власності на квартиру АДРЕСА_5 було зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору №855 від 03.10.2007 року; приймаючи до уваги, що зазначена квартира була придбана майновим поручителем ОСОБА_4 не за рахунок кредиту за договором від №16/33-7 від 03.10.2007 року, укладеним між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , а значно раніше за договором купівлі-продажу від 30.07.1996 року, посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за №3-8132; враховуючи, що доказів наявності у відповідачів іншого житла, позивачем не представлено, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову шляхом зняти відповідачів з реєстраційного обліку та виселення їх в примусовому порядку з квартири АДРЕСА_5 , без надання іншого постійного жилого приміщення.

Такі ж правові висновки зробив Верховний Суд України у постановах від 18 березня 2015 року у справі №6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі №6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі №6-1731цс16.

Посилання апелянта на те, що відповідачі не є власниками квартири АДРЕСА_5 та своїми діями порушують права АТ «Укрсоцбанк» не приймаються до уваги, адже позивач набув право власності на вказану квартиру в порядку договірних правовідносин за договором іпотеки та, як зазначалось вище, виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, незазначення позивачем іншого постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Крім того, за позовною вимогою про зняття відповідачів з реєстраційного обліку до участі у справі не залучено належного відповідача - органу, що уповноважений проводити відповідні реєстраційні дії.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді