Справа № 154/3423/18 Головуючий у 1 інстанції: Селинний М. С.
Провадження № 22-ц/802/250/19 Категорія: 82 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Русинчука М.М.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю заявника - ОСОБА_1,

представника заявника - ОСОБА_2,

заінтересованої особи - ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_3, про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою заінтересованої особи - ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, яку мотивує тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_2, а також квартири АДРЕСА_1, у якій зареєстровані та проживають разом із нею двоє дітей та проживає без реєстрації ОСОБА_3, шлюб із яким розірвано у 2000 році.

ОСОБА_3 робить неможливим їх спільне проживання у квартирі.

Обставинами для видачі обмежувального припису є вчинення кривдником ОСОБА_3 протягом тривалого часу домашнього насильства (психологічне та фізичне). Внаслідок таких дій вона постійно змушена звертатися до правоохоронних органів із заявами щодо вжиття заходів стосовно його протиправних дій.

У зв'язку із тим, що протиправні дії з боку ОСОБА_3 не припиняються, побоюючись за свою безпеку, просила видати обмежувальний припис стовно ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 грудня 2018 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1.

Заборонено ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; заборонено наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено строк дії обмежувального припису - 6 місяців, який рахується з дня ухвалення рішення суду.

В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_1, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні заінтересована особа та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Заявник та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду підлягає зміні з таких підстав.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», врахував триваючий і системний характер протиправних дій ОСОБА_3, для запобігання ризику продовження останнім таких дій по відношенню до заявниці та з метою захисту її прав і свобод дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви, про що навів відповідне обґрунтування своїх висновків.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що для застосування обмежувального припису необхідний визначений законом максимальний строк - 6 місяців, у зв'язку із чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням усіх встановлених обставин справи та того, що такий обмежувальний припис застосовується щодо ОСОБА_3 вперше, то достатнім та обґрунтованим буде строк дії примусу - 3 місяці, у зв'язку із чим визначений судом першої інстанції цей строк слід зменшити із 6 до 3 місяців.

Посилання в апеляційній інстанції на ту обставину, що судом безпідставно взято до уваги надані заявником такі докази, як постанова по справі про адміністративне правопорушення, листування з органами поліції та реєстрація заяви про вчинення кримінального правопорушення - відхиляються апеляційним судом, оскільки про те, що факти словесних образ та шарпанини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно мали місце - ствердив і сам ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції. Разом із тим, його посилання на те, що такі дії були спровоковані самою ОСОБА_1 також відхиляються апеляційним судом, оскільки жодних доказів у підтвердження зазначеного ОСОБА_3 не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо визначення строку застосування обмежувального припису зроблені з неповним з'ясуванням обставин справи, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заінтересованої особи - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 грудня 2018 року в даній справі в частині встановлення строку дії обмежувального припису змінити, зменшивши цей строк з 6 (шести) до 3 (трьох) місяців.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: