Справа № 569/8015/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки: - ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації " виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконними дій відповідача щодо встановлення неповного робочого часу та стягнення недоотриманої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації " виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі КП РМБТІ)про визнання незаконними дій відповідача щодо встановлення їй неповного робочого часу та стягнення недоотриманої заробітної плати (з розрахунку не менше мінімальної заробітної плати).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з липня 1996 працювала у КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Рівненської міської ради. 31 січня 2018 року КП РМБТІ видано наказ за №5-ОС «Про встановлення неповного робочого тижня», відповідно до якого для працівників підприємства, за їх згодою, на період з 01 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року встановлено неповний робочий тиждень. На зворотньому аркуші наказу усі працівники поставили підпис у графі «З наказом ознайомлений та згідний». 22 лютого 2018 року КП РМБТІ видано наказ за №16-К «Про встановлення неповного робочого тижня» за яким для працівників підприємства неповний робочий тиждень встановлено з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року. З даним наказом вона ознайомилася, однак не погодилася з ним. Дані накази видано у звязку з нестабільним обсягом робіт на підприємстві, на підставі ст.56 КЗпП України. Вважає дані накази незаконними, такими, що порушують норми трудового законодавства та її конституційні права на зарплату не нижчу від визначеної законом, оскільки про зміну істотних умов праці вона не була повідомлена не пізніше ніж за два місяці. У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позовну заяву у межах її доводів та просили задовольнити. Просили визнати незаконними дії відповідача щодо встановлення їй неповного робочого тижня та стягнути за період з 01.02.2018р. по 28.02.2018р. та з 0103.2018р. по 31.03.2018р. недоотриману заробітну плату у сумі 19 293,17 грн.

Представник КП РМБТІ адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав і просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за його необґрунтованістю та недоведеністю з підстав, викладених у відзиві на позов.

Крім того, зазначив, що оспорювані позивачем накази про встановлення неповного робочого тижня не відносяться до змін істотних умов праці, з якими потрібно було б ознайомлювати працівників за два місяці, оскільки дані накази виносилися на підставі наказу № 42-1 від 31 жовтня 2016 року «Про встановлення неповного робочого тижня» у якому зазначалося, що з метою недопущення зупинення виробничої діяльності підприємства, що може привести до повного вивільнення всіх працівників та забезпечення стабільної та ефективної роботи підприємства, при необхідності встановлювати неповний робочий тиждень (день) для працівників підприємств, за їх згодою, відповідно до затверджених графіків роботи. При виданні наказу відповідач керувався ст.ст. 50,56 КЗпП України, відповідно до яких оплата праці у таких випадках проводиться пропорційно відпрацьованому часу. Вважає вимоги позивача стосовно визнання неправомірними наказів №5-ОС від 31 травня 2018 року та № 16-к віл 22 лютого 2018 року необгрунтованими, оскільки фактично позивачу було відомо про ці накази, вона продовжувала працювати на умовах визначених адміністрацією підприємства, отримувала заробітну плату згідно відпрацьованого часу, накази у строки, передбачені ст. 233 КЗпП України, не оскаржила. Посилання позивача на те, що порушено її конституційні права на зарплату не нижчу від визначеної законом не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до колективного договору на 2018-2021 р. не порушено гарантії працівника на мінімальну заробітну плату, в законодавчо встановленому розмірі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є не доведеними та не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з липня 1996 року працювала у КП РМБТІ.

30 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнена з КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП. Встановлено, що на підприємстві КП "Рівненське МБТІ" діяв Колективний договір між адміністрацією та Уповноваженим представником трудового колективу КП "Рівненське МБТІ" на 2013-2015р., схвалений на загальних зборах трудового колективу, згідно протоколу № 2 від 10.09.2013 р., у якому розділом 4 , передбачено формування регулювання і захист заробітної плати. Та на період з 2018-2021р. діє Колективний договір між адміністрацією та Уповноваженим представником трудового колективу КП "Рівненське МБТІ" , схвалений на загальних зборах трудового колективу, згідно протоколу № 4 від 08.02.2018 р., у якому розділаом 5, передбачено формування регулювання і захист заробітної плати.

У відповідно до ЗУ "Про оплату праці" на підпариємстві було затверджено "Положення про оплату праці працівників КП "Рівненське МБТІ" 10.09.2013р. та в подальшому 12.02.2018р.

Згідно оскаржуваних позивачем наказів №5-ОС від 31 травня 2018 року та № 16-к віл 22 лютого 2018 року (а.с.5,7) працівникам підприємства було встановлено неповний робочий тиждень та введена оплата праці відповідно до відпрацьованого часу.

Відповідно до ст.ст. 50,56 КЗпП України, на які посилається відповідач у обгрунтування своїх заперечень проти позову, нормальна тривалість робочого часу не може перевищувати 40 годин у тиждень. Підприємства та організації при укладанні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено законом. За угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом може встановлюватися як при прийомі на роботу так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень.

Окрім того, судом встановлено, що наказом № 42-1 від 31 жовтня 2016 року «Про встановлення неповного робочого тижня» передбачено, що з метою недопущення зупинення виробничої діяльності підприємства, що може привести до повного вивільнення всіх працівників та забезпечення стабільної та ефективної роботи підприємства, при необхідності встановлювати неповний робочий тиждень (день) для працівників підприємств, за їх згодою, відповідно до затверджених графіків роботи. Працівники КП "Рівненське МБТІ", в тому числі ОСОБА_1, були ознайомлені зі змістом наказу під особисті підписи. Судом не встановлено фактів оскарження зазначеного наказу , скасування, зміни, який фактично передбачав зміну істотних умов праці з подальшим визначенням лише конкретного періоду запровадження неповного робочого тижня .

Отже, суд приходить до висновку, що оспорювані позивачем накази № 5-ОС від 31 травня 2018 року та № 16-к від 22 лютого 2018 року, виносились на підставі наказу № 42-1 від 31 жовтня 2016 року .

Судом не встановлено достовірних доказів відсутності виробничої необхідності у відповідача для встановлення неповного робочого тижня у період з 01.02.2018р. по 28.02.2018р. та з 01.03.2018р. по 31.03.2018р., а позивачем таких доказів надано не було.

Судом вбачається, що накази №5-ОС від 31 травня 2018 року та № 16-к від 22 лютого 2018 року були похідними від наказу № 42-1 від 31 жовтня 2016 року, а тому при видачі оспорюваних наказів не відбувалося змін істотних умов праці, і відповідач не зобовязаний був повідомляти позивача про зміну істотних умов роботи та оплати праці.

Окрім того, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд вважає, що позивачем наказ № 42-1 від 31 жовтня 2016 року не оскаржувався у строк, передбачений ст. 233 КЗпП України, згідно з якою працівник може звернутися з заявою про розгляд трудового спору безпосередньо в районний суд у трьохмісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позивач погодився працювати за встановленими відповідачем у наказах №5-ОС від 31 травня 2018 року та № 16-к від 22 лютого 2018 року умовах.

Що стосується твердження позивача про порушення відповідачем її конституційних прав на зарплату не нижчу від визначеної законом та недоотримання нею заробітної плати (з розрахунку не менше мінімальної заробітної плати), з оглянутих в судовому засіданні довідок по отриманій ОСОБА_1 заробітній платі вбачається, що в лютому 2018 року позивач отримала 3773,17 грн., за березень 2018 року 2836,57 грн., за квітень 2018 року 11877,58 грн. Таким чином, в період дії наказів №5-ОС від 31 травня 2018 року та № 16-к від 22 лютого 2018 року позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Зі справи вбачається, що позивач з жовтня 2016 року працювала на умовах неповного робочого часу. Оплата праці у вказаний період їй проводилась як то передбачено ст. 56 КЗпП України пропорційно відпрацьованого часу.

В п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів роз"яснено, що якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Таким чином, передбачених законом підстав для зобов"язання відповідача сплатити позивачу не нараховану та недоотриману ним заробітну плату, немає.

При вирішенні спору та ухваленні рішення суд враховує, що позовні вимоги про стягнення недоотриманої заробітної плати є похідними від позовних вимог про визнання незаконними наказів №5-ОС від 31 травня 2018 року та № 16-к від 22 лютого 2018 року за яким суд прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовної заяви до Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації " виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконними дій відповідача щодо встановлення неповного робочого часу та стягнення недоотриманої заробітної плати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: 33000 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач:Комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: 33000 м.Рівне, вул. Шевченка, 45, КОД ЗКПО 13973796.

Повне рішення виготовлене - 25.02.2019 року.

Суддя: О.В.Панас