провадження № 4-с/752/178/19
УХВАЛА

02.07.2019 року Голосцївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П

з участю секретаря судового засдіання Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко Максима Васильовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко М.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 , відповідно до якої з урахуванням уточнень, просить суд визнати дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко Максима Васильовича неправомірними, а постанову № 57116426 від 06.03.2019 року про арешт коштів боржника незаконною, а також зобов`язати державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження № 57116426 скасувати постанову старшого державного виконавця Бондаренка М.О. № 57116426 від 06.03.2019 року про арешт коштів боржника.

В обґрунтування скарги зазначено, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018 року, зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також судом визначено способи участі батька ОСОБА_2 у її вихованні. У справі видано виконавчий лист, який перебуває на виконання в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Зайшовши на сайт автоматизованої системи виконавчих проваджень, скаржниці стало відомо про те, що старшим державним виконавцем Бондаренком М.В. в рамках виконавчого провадження № 57116426 було винесено 06.03.2019 року постанову про арешт коштів боржника. Скаржник зазначає, що зазначена постанова їй не направлялась та, остання, винесена з грубим порушенням закону, оскільки, арешт було накладено на її картковий рахунок в ПАТ «ПриватБанк», який нею використовується також і для отримання аліментів на малолітню дитину. Оскільки, при накладенні арешту необхідним вбачається накладення арешту на кошти боржника в розмірі та в обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а державним виконавцем вживаються заходи для стягнення із заявниці сум штрафів в рамках виконавчого провадження № 57116426, які накладені незаконно, остання вважає, що дії та рішення державного виконавця направлені на примусове стягнення цих сум шляхом накладення арешту на її кошти є незаконними та підлягають скасуванню. Крім того, скаржник зазначає, що нею виконується рішення суду добровільно, однак, державний виконавець неправомірно виносить акти про невиконання рішення суду, накладає штрафи, а також неправомірно наклав арешт на її кошти.

Представник скаржниці в судовому засіданні скаргу та уточнення до неї підтримала та просила суд вимоги скарги задовольнити, з викладених в скарзі підстав.

Представник стягувача в судовому засіданні скаргу не підтримав та просив в її задоволенні відмовити, посилаючись на її необґрунтованість. Одночасно вказав, що рішення боржником ОСОБА_1 належним чином не виконується, в зв`язку з чим державним виконавцем в межах закону вчиняються дії та виносяться постанови, зокрема, про накладення арешту на кошти боржника.

Старший державний виконавець в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути скаргу без його участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні скарга слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018 року у справі № 752/22214/16-ц, зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також судом визначено способи участі батька ОСОБА_2 у її вихованні.

Відповідачу ОСОБА_4 було видано виконавчий лист у справі, та для примусового виконання зазначеного рішення суду Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження № 57116426.

З інформації про виконавче провадження вбачається, що державним виконавцем неодноразово виносились акти та постанови про накладення штрафів на боржника ОСОБА_1 , в зв`язку з неналежним виконанням рішення суду.

Крім того, постановою старшого державного виконавця Бондаренка М.В. від 06.03.2019 року, було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в банку, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 62900 грн.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» , звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1та 26-1Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно доЗакону України"Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно із ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно із ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) божника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно п. 8 Розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мінюсту України від 02.04.2012 р. № 512/5 (в редакції наказу Мінюсту України від 29.09.2016 р. № 2832/5) на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

В обґрунтування вимог сторона скаржника зазначає, що штрафи в рамках зазначеного виконавчого провадження були накладені неправомірно, а тому і винесення постанови про накладення арешту на кошти також є незаконною.

Однак, слід зазначити про те, що доказів наведеним твердженням матеріали справи не містять, а навпаки спростовані, зокрема, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.06.2019 року у справі № 640/7906/19, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів від 23.04.2019 р., від 25.04.2019 р. та від 26.04.2019 р. було відмовлено, а також рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2019 року у справі № 640/9642/19, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів від 23.05.2019 р. та від 24.05.2019 р. також було відмовлено.

Посилання сторони скаржника на те, що нею належним чином виконується рішення суду, а державним виконавцем неправомірно складаються акти, накладаються штрафи та арешт на її кошти, - в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а навпаки спростовані даними, які викладені в постанові про результати перевірки виконавчого провадження № 8 від 13.02.2019 року, відповідно до якої, зокрема, було встановлено, що державним виконавцем, в зв`язку з неналежним виконанням судового рішення боржницею не було направлено подання на останню про притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься письмова заява скаржниці про закриття виконавчого провадження, та остання зазначає, що відповіді на її заяву вона не отримала та дане питання державним виконавцем не вирішено, що також свідчить про неправомірність дій виконавця, однак, дані твердження судом до уваги не приймаються, оскільки стороною скаржниці не надано суду доказів того, що зазначена бездіяльність державного виконавця нею була оскаржена у встановленому законом порядку, остання визнана неправомірною та державним виконавцем безпідставно не закривається виконавче провадження.

Крім того, слід зазначити, що стороною скаржника не доведено, що її банківський рахунок в ПАТ «ПриватБанк», входить до переліку рахунків, який міститься в ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», на кошти на яких законом заборонено звертати стягнення.

Судом встановлено, що державним виконавцем у постанові від 06.03.2019 року про арешт коштів боржника зазначена сума коштів, яка підлягає арешту, в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчими документами, з урахуванням стягнення виконавчого збору, штрафів, витрат виконавчого провадження.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Позиція скаржника про те, що з вказаних нею підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», - є недоведеною та безпідставною.

Дії державного виконавця, не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Крім того, доводи сторони скаржниці про те, що зазначена постанова не була їй направлена державним виконавцем, а відтак дії останнього є неправомірними та постанова підлягає скасуванню, на переконання суду не є достатніми для її скасування з урахуванням ходу виконавчого провадження та наявності, зокрема, на сплачених боржником штрафів.

Окремо слід зазначити, що відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостійстатті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на те, що суду не надано доказів належного виконання рішення суду, належної сплати коштів в рамках виконавчого провадження, а тому, на думку суду законних підстав для скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника на даний час немає.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною скаржника, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надано суду достатніх та переконливих доказів незаконності постанови старшого державного виконавця від 06.03.2019 року про арешт коштів боржника та не доведено наявності неправомірних дій державного виконавця по виконанню рішення суду та порушення прав боржника, суд вважає скаргу безпідставною та недоведеною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись Законами України «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р., ст.ст. 81, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко Максима Васильовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районий суд м. Києва протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко