Справа № 408/2066/18-ц
Провадження № 22-ц/810/436/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, лютого місяця, 20-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Коротенка Є.В., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року у цивільній справі (№ 408/2066/18-ц суддя І інстанції - Соболєв Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Луганській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Біловодського районного суду Луганської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру в Луганській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Просила суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2, право на завершення приватизації земельної ділянки із земель державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Олександрівське», яку померлий мав право отримати у власність та оформити цю ділянку відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на ОСОБА_1

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області позов ОСОБА_1 було задоволено. Суд вирішив визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право на завершення приватизації земельної ділянки із земель державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Олександрівське», яку померлий ОСОБА_2 мав право отримати у власність, та оформити її у власність відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погодившись з вказаним рішенням Головне управління Держгеокадастру у Луганській області звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Позивач до судового засідання суду апеляційної інстанції не з'явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Представник скаржника у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 (а.с.5), Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер (а.с.15). ОСОБА_2 до часу своєї смерті працював в ДП «СП «Олександрівське» (а.с.19-20а). Зі списку громадян ДП «СП «Олександрівське», які мають право на отримання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до ст. 25 Земельного кодексу України, затвердженого загальними Зборами працівників ДП «СП «Олександрівське, протокол № 1 від 13 листопада 2013 р., вбачається, що до цього списку ОСОБА_2 був включений за номером 363 (а.с.8-9). Наказом Головного управління Держземагенства у Луганській області (нині - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області) від 13.12.2013 ДП «СП «Олександрівське» було надано дозвіл на розробку проекту приватизації земель. Наказ Головного управління Держземагенства у Луганській області від 08 травня 2014 року № 372-сг свідчить про те, що ним було затверджено проект приватизації земель ДП «СП «Олександрівське» (а.с.14). Протоколом від 05 серпня 2014 року зборів працівників ДП «СП «Олександрівське» та працівників і пенсіонерів соціальної сфери Новоолександрівської сільської ради Біловодського району, які прийняли участь у розподілі земельних часток (паїв) по ріллі, підтверджується факт, цими зборами підприємства було погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв)працівникам ДП «СП «Олександрівське» та працівникам та пенсіонерам соціальної сфери Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області. Також вирішено, що розподіл земельних часток між ними проводився шляхом жеребкування, результати якого затвердили додатком до протоколу (а.с.10-12). Як вбачається із додатку до вказаного протоколу ОСОБА_2 входив до списку осіб, які мають право на отримання земельної ділянки (паю) із земель ДП «СП «Олександрівське» Біловодського району Луганської області під порядковим номером 338. Також зазначений список свідчить, що ОСОБА_2 земельну ділянку так і не отримав, оскільки до цього моменту, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Факт того, що ОСОБА_2 був включений до списку громадян, які мають право на отримання земельної ділянки у власність із земель ДП «СП «Олександрівське» не заперечує також відповідач, про що йдеться з його відповіді завідувачу державної нотаріальної контори Анохіну від 04.04.2018 за № 0-12-0.17-297/101-18 (а.с.13).

Померлий ОСОБА_2 розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства України, проте помер, не завершивши її та не отримавши правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Право на завершення процедури приватизації та отримання даної земельної ділянки у власність, яке належало померлому на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача як спадкоємця померлого. Довідкою виконкому Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області від. 14.05.2018 № 162 підтверджується факт, після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 - позивач у справі, оскільки проживала і була зареєстрована на час смерті зі спадкодавцем ОСОБА_2 Постановою державного нотаріуса Біловодської нотаріальної контори від 11.04.2018 № 420/02-21 «Про відмову у вчиненні нотаріальних дій» підтверджується факт, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану на території Новолександрівської сільської ради після смерті її чоловіка ОСОБА_2 лише з мотивів відсутності зареєстрованого права власності за померлим.

Доводи апелянта про пропущений строк вступу у спадок за таких обставин на увагу не заслуговує - позивачка у справі спільно проживала і була зареєстрована на час смерті зі спадкодавцем ОСОБА_2, а отже є такою що приняла спадщину. З огляду на те, що позивач, прийнявши спадщину після смерті чоловіка, набула право на спадкування всіх прав та обов'язків, що належали останньому, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації і одержати правовстановлюючі документи на вказане майно, то право позивача підлягає захисту в судовому порядку, у зв'язку з чим її позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції - адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення, при оцінці наявних у справі доказів суд дотримувався правил оцінки доказів, не припустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, адже набуття права власності на земельну ділянку та перехід цього права від фізичної особи, яка померла, до інших осіб у порядку спадкування може мати місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав і внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; виготовлення технічної документації на земельну ділянку, визначення її меж в натурі (на місцевості) та погодження цих меж із суміжними землекористувачами; прийняття рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність спадкодавця; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання документа, який засвідчує їх право власності на землю, а не права власності на земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_2 розпочав процедуру приватизації земельної ділянки державної власності, проте помер та не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, внаслідок чого до складу його спадщини увійшло право на завершення приватизації землі. Позивач як спадкоємець ОСОБА_2 за законом набула це право та може оформити право на спадщину.

Частиною 2 статті 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності . В силу ч. 1, п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом ч. ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. За загальним правилом передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб здійснює центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

Як передбачено ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Що ж до доводів про відсутність підстав для стягнення судових витрат з відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, то суд першої інстанції вирішивши питання про стягнення керувався діючим процесуальним законодавством з цього питання, виходячи з наявного процесуального статусу відповідача та результатів розгляду справи по суті, що є визначеними ст. 141 ЦПК - а отже відсутні підстави для зміни чи скасування рішення і й цій частині. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає і критерію обґрунтованості судового рішення, є достатньо вмотивованим та обґрунтованим. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду було ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді