__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/306/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів

цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, в якій заявник просить суд встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Макіївка Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Заявниця в обґрунтування заяви посилається на те, що вона є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована і мешкала в с. Луганське Донецької області.

Заявниця вказує, що її матір померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з чим, вона звернулася до Одеського міського відділу державно реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 на території України, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті матері, у зв`язку з тим, що надане свідоцтво про смерть не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків, так як видане на тимчасово окупованій території України.

Заявниця стверджує, що отримати свідоцтво про смерть вона не має можливості, оскільки отримані нею документи не підтверджують факт смерті особи на території України так як не відповідають вимогам законодавства України з оформлення свідоцтва про смерть. Заявникові необхідно встановити факт смерті її матері, для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть, для подальшого отримання спадщини після смерті її матері, у тому числі соціальні виплати.

На підставі викладеного, заявниця була вимушена звернутись до суду з відповідною заявою.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

З урахуванням стислих термінів встановлених Законом для розгляду цієї категорії справ, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , про що 09 квітня 1958 року складено актовий запис 33, в якому в графі відомості про матір вказано ОСОБА_2 , відомості про батька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.05.1970 року.

03 березня 1979 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , актовий запис №334, внаслідок чого ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

На підставі викладеного вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 .

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 30 січня 2001 року Маріїнським РВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Норіно Поченського району Брянської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 24 травня 1991 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області в результаті: гостра судинна недостатність кишечника з тромбозом артерій, операція ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 , на території непідконтрольній державній владі України, що відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» одночасно є тимчасово окупованою територією України, є:

- медичне свідоцтво про смерть серії №59 від 29.01.2018 року, видане Міським патологоанатомічним бюро м. Макіївка;

- свідоцтво про смерть, видане 07 лютого 2018 року Петровським відділом ЗАГСу м. Донецьку Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис №127 від 07 лютого 2018 року.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , її дочка ОСОБА_1 звернулась до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про державну реєстрації смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, 03.07.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за вих. №11189/51-47 винесено відмову, якою ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки надане свідоцтво про смерть не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків, так як видане на тимчасово окупованій території України. Відповідно до частини другої, частини третій статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: «Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків».

У зв`язку з чим, заявниця була вимушена звернутись до суду з відповідною заявою.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п.5 ч.3 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

17.03.2015 року Верховною Радою України прийнято постанову «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015року за №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», вказаною територією, зокрема являється і м. Макіївка Донецької області.

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015року за №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», місце смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , в місті Макіївка Донецької області, є територією, на якій здійснюється антитерористична операція.

Враховуючи, що м. Макіївка Донецької області відповідно до розпорядження №1275-р Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року, являється територією на якій здійснюється антитерористична операція, тобто є територією, що непідконтрольна Україні, та приймаючи до уваги постанову Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015року, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин підлягають застосування положення ст. 317 ЦПК України та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

За приписами п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюсту від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

Статтею 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено: «1. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків».

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Проведення державної реєстрації смерті матері заявниці, не видається за можливе навіть в будь-якому органі РАЦС на території, підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті ОСОБА_2 .

Пунктом 2 ч. 1ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті фізичної особи проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Заявникові необхідно встановити факт смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть, і подальшого отримання спадщини після смерті матері, у тому числі соціальні виплати.

При викладених обставин, дослідивши надані до суду документи в їх сукупності, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, суд приходить до висновку про задоволення заяви та вважає за можливе встановити факт смерті особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Норіно Поченського району Брянської області, громадянки України, зареєстрованої з 24 травня 1991 рокуза адресою: АДРЕСА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області (тимчасово окупована територія України) в результаті: гостра судинна недостатність кишечника з тромбозом артерій, операція 26.01.2018 року.

Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 76-80, 265, 259, 315-317, 319ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце мешкання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30-Б), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт смерті особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Норіно Поченського району Брянської області, громадянки України, зареєстрованої з 24 травня 1991 рокуза адресою: АДРЕСА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області (тимчасово окупована територія України) в результаті: гостра судинна недостатність кишечника з тромбозом артерій, операція 26.01.2018 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення суду складено 12 липня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.