Справа № 466/8512/17 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1074/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м.Львів

Справа № 466/8512/17

Провадження № 22ц/811/1074/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 1 серпня 2018 року (суддя Єзерський Р.Б. )

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, про усунення перешкод у користування власністю,-

встановив:

8 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом про зобов'язання відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,504 га (кадастровий номер НОМЕР_1), яка належить позивачу на праві приватної власності, що знаходиться на АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача демонтувати самочинно зведену прибудовану до її будинку веранду в частині, яка знаходиться на належній їй земельній ділянці та стягнути з відповідача понесені витрати за проведення робіт з топозйомки у розмірі 1320,91 грн., судовий збір у сумі 640 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що на підставі ухвали Львівської міської ради 10 сесії 5 скликання №2042 від 10 липня 2008 року їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 площею 0,504 га на АДРЕСА_1 На підставі вказаного акту, у відповідності до вимог чинного законодавства, було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,504 га . Зазначає, що ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_2 і користувачем земельної ділянки, яка є суміжною із її земельною ділянкою. ОСОБА_5 не визнає право власності позивача на земельну ділянку та будинок. Стверджує, що успадкований будинок потребував ремонту і вона мала намір його реконструювати з добудовою, виготовила проект реконструкції, але ОСОБА_5 чинила перешкоди у доступі до будинку та почала знищувати його, а вже після отримання нею у приватну власність земельної ділянки, ОСОБА_5 будинок знищила та до земельної ділянки не допускає. Посилається, що відповідач самовільно, протиправним шляхом здійснила прибудову веранди до свого будинку. Виконання вказаних будівельних робіт здійснено без проектної документації. Самовільно зведена веранда частково займає земельну ділянку, яка належить їй (позивачу) на праві власності. Відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2016 року відповідача зобов'язано не чинити перешкод у користуванні приватизованою земельною ділянкою та у відновленні суміжної межі. Рішення суду щодо відновлення межі не виконано в частині перетину суміжної межі самовільною прибудовою верандою до будинку відповідача. Вказує, що ОСОБА_5 провела самовільне будівництво, забудувавши частково її суміжну земельну ділянку лише з метою позбавлення її можливості відновити суміжну межу. В результаті таких протиправних дій вона обмежена у можливості відновити межу та використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, яка належить їй на праві приватної власності. Факт наявності частково на її земельній ділянці самочинно зведеної веранди підтверджується план-схемою земельної ділянки до акту про передачу і показу меж земельної ділянки у АДРЕСА_1, виготовленим в 2017 році, та топографічним зніманням з нанесенням червоних ліній від 6 березня 2018 року, які були виготовлені ДП «Західгеодезкартографія». Такий план-схема виготовлявся в 2016 році. Державним виконавцем Шевченківського ВДВС складено акти, якими підтверджено неможливість повністю відновити межу через перетин суміжної межі прибудовою до будинку відповідача. З часу набуття права власності на будинок та земельну ділянку відповідачем подано ряд позовів до суду, у яких вона просила визнати свідоцтво про право власності на будинок, рішення про надання земельної ділянки у приватну власність, державний акт на право власності на земельну ділянку, заповіт, недійсними. Також відповідачем подавались позови про визнання реєстрації права власності недійсною, визнання за нею права власності на земельну ділянку, оскарження відмови Львівської міської ради про надання дозволу на виготовлення землевпорядної документації щодо приватизації земельної ділянки для обслуговування будинку разом із земельною ділянкою, яка позивачем приватизована. У задоволенні всіх позовів ОСОБА_5 було відмовлено за безпідставністю і такі пройшли всі судові інстанції.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 1 серпня 2018 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у АДРЕСА_1, і належить їй на праві приватної власності та демонтувати самочинно зведену прибудовану веранду до будинку АДРЕСА_2 в частині, яка знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2, площею 0,0025 га, довжиною 7,65 м та шириною 3,29 м, а також в розмірі 1 метра від межі земельної ділянки ОСОБА_2

Стягнуто з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1320,91 грн. за проведення робіт з топозйомки, судовий збір у розмірі 640,00 грн., за надання правової допомоги у розмірі 500 грн., всього - 2 460,91 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.Вказує, що ОСОБА_2 підробила свідоцтво про право власності на будинок, що земельною ділянкою вона користувалась все життя і така протиправно надана у приватну власність позивачу. Позивач вже зверталась з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а позовні вимоги за даним позовом є тотожні із позовними вимогами у справі за 2015 рік, рішення у якій постановлено Апеляційним судом Львівської області 22 серпня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що 30 вересня 2009 року ОСОБА_2 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,504 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) на підставі ухвали Львівської міської ради №2042 від 10 липня 2008 року про передачу їй земельної ділянки у приватну власність, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивач стала власником будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2004 року і для обслуговування цього будинку було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,504 га. Відповідач є власником будинку АДРЕСА_2 і є суміжним землекористувачем з ОСОБА_2

На земельній ділянці ОСОБА_5 проведено будівництво веранди до свого будинку, яка перетинає суміжну межу. ОСОБА_2 зверталась до Шевченківської районної адміністрації, Департаменту державної архітектурно-будівельного контролю у Львівській області з питанням вжиття заходів щодо самовільної прибудови ОСОБА_5, яка частиною знаходиться на її земельній ділянці. Факт самочинного будівництва було виявлено Шевченківською районною адміністрацією м. Львова у 2014 році і направлено повідомлення до Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області для вжиття заходів відносно ОСОБА_5 відповідно до закону.

Департаментом державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведено перевірку державних вимог у сфері містобудування, про що складено акт від 8 квітня 2015 року, в якому засвідчено влаштування фундаменту, зведення стін та односкатного похилого даху без права на виконання будівельних робіт. 8 квітня 2015 року ОСОБА_5 надано припис №03/04-ш з вимогою усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо приведення об'єкту самовільного будівництва до вимог чинного законодавства.

У постанові №1ш-/43 від 15 квітня 2015 року по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що будівельні роботи ОСОБА_5 розпочато без права на виконання будівельних робіт. Її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення-штраф в розмірі 4250 грн. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 14 грудня 2016 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, якою встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 візуальним оглядом встановлено, що до існуючого будинку №17а проведено добудову веранди, а саме збудовано фундамент, зведено стіни та дах, будівельні роботи не завершено. На час проведення перевірки ОСОБА_5 відсутня, що не дало можливості здійснити заходи архітектурно-будівельного контролю. Інспекцією державно-архітектурно-будівельного контролю у м. Львові проведено позапланову перевірку та складено протокол про адміністративне правопорушення про невиконання припису від 8 квітня 2015 року. 17 липня 2018 року ОСОБА_5 видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, привести об'єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_2, до попереднього стану відповідно до правовстановлюючих документів.

Встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,0025 га по точках 1,2,3,4 знаходиться під забудовою прибудови (веранди) будинку АДРЕСА_2 та має розміри по довжині 7,65 м та по ширині 3,29 м.

Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Львові 14 березня 2017 року складено акт про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод у відновленні загорожі по межі відповідно до державного акту на право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку Серії НОМЕР_2, що проходить між точками Б і В та про зобов'язання не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою, зобов'язавши ОСОБА_5 забрати із земельної ділянки ОСОБА_2 належні їй автомобіль, будівельні матеріали, блоки, цеглу, клітки для утримання кролів та птахів, від підписання якого вона відмовилась. Також складено акти 12 грудня 2016 року, 10 квітня 2017 року, 11 травня 2017 року, 26 червня 2017 року про те, що ОСОБА_5 чинить перешкоди у доступі до земельної ділянки ОСОБА_2 та що стягувачем встановлено стовпці для огорожі не в повному обсязі, оскільки на земельній ділянці знаходиться прибудова до будинку №17а.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України необхідною умовою для задоволення позову є наявність факту порушення або оспорювання прав та інтересів позивача у справі, на захист яких і спрямовано звернення з позовом до суду.

Є встановленим, що ОСОБА_2 звернулася з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,504 га на АДРЕСА_1, приведення її у попередній стан шляхом знесення проведеної ОСОБА_5 прибудови (веранди) до будинку АДРЕСА_2 в м. Львові.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач створює перешкоди у здійсненні користування або розпорядження цим майном.

Згідно із ст. 376 ЦК України житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього.

Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною 7 цієї ж статті передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом державної влади або органу місцевого самоврядування може хвалити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка провела будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. У випадку порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають і такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, а також власнику земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване майно.

Відповідно до ч.1 п.3.26 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 метра. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року визначені основні критерії, згідно яких необхідно оцінювати дотримання вимог згаданої статті у справах, що стосуються втручання в майнові права особи, зокрема, чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції, чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства. У справі «Megadat/com. S.r.t. проти Молдови» ЄСПЛ наголосив, що здійснюючи свої визначені законом повноваження щодо контролю за майном, якими органи державної влади наділені відповідно до абзацу 2 статті 1 Протоколу, вони повинні діяти своєчасно, у належний спосіб та послідовно, аби не допустити порушення законних прав та інтересів власника.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з часу виявлення самочинного будівництва в 2014 році доступу до своєї та позивача земельної ділянки не надає.

ОСОБА_5 було видано припис 8 квітня 2015 року, який нею не був виконаний. За невиконання припису на відповідача накладено адміністративне стягнення. В 2016 році було проведено позапланову перевірку Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, але ОСОБА_5 не надала доступу до земельної ділянки, складено акт огляду візуально про наявність прибудови веранди до її будинку.

Матеріалами справи підтверджено, що належним власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 є ОСОБА_2

Обставина знаходження незаконно прибудованої веранди до будинку АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_5, в площі 0,0025 га довжиною 7,65 метра та шириною 3,29 метра на земельній ділянці ОСОБА_2 підтверджена складеними актами та планами-схемами земельної ділянки, які виготовлені у 2017 році та 6 березня 2018 року ДП «Західгеодезкартографія».

За приписом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові ОСОБА_5 має привести об'єкт будівництва до попереднього стану, відповідно до правовстановлюючих документів.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 зайняла земельну ділянку ОСОБА_2 площею 0,0025 га самовільно та самочинно збудувала на ній веранду до свого будинку АДРЕСА_2 без належного на те дозволу і належно затвердженого проекту, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 1 серпня 2018 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді