АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/227/19Головуючий по 1 інстанції Середа Л.В.
Категорія: 310020000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року (ухваленого суддею Середа Л.В., повний текст складено 29.11.2018 року) в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

:

в с т а н о в и л а :

09 липня 2018 року до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла позовна заява від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який розірвано рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2008 року. Від зазначеного шлюбу мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду стягувались аліменти до досягнення сином повноліття.

З досягненням сина 18-ти річного віку, аліменти із відповідача у примусовому порядку на утримання дитини не стягуються. Відповідач в свою чергу добровільно достатньої фінансової допомоги сину не надає.

Так, ОСОБА_5 навчається в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на технологічному факультеті з 07 серпня 2017 року по 30 червня 2021 року.

Син сторін навчається на денній формі навчання, він не може забезпечувати себе самостійно, а тому потребує матеріальної допомоги зі сторони своїх батьків. Відповідач матеріально достатньо не допомагає, хоча, як наполягає позивач по справі, має постійний, стабільний, достойний заробіток. Коштів позивача критично не вистачає на належне утримання свого сина, який продовжує навчання, а тому ОСОБА_4 звернулася до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання із відповідача у примусовому порядку.

Рішенням Золотоніського міськрайонного Черкаської області від 29 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, щомісяця починаючи стягнення із дати подання позову, тобто з 09 липня 2018 року, і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останнім 23-річного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції 28 грудня 2018 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що судом першої інстанції прийнято незаконне рішення.

Так, апелянт зазначає, що під час розгляду зазначеної справи він був позбавлений можливості приймати участь, так як до подачі позовної заяви в суд першої інстанції і по нині апелянт бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення.

Зокрема апелянт посилається на роз'яснення викладені в п. 20 ПП ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які

продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від

форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких

юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує

18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у

зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків

можливості надавати таку допомогу.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що він в добровільному порядку по домовленості з сином, переводив йому кошти на банківську картку в період з червня 2018 року по листопад 2018 року включно, щомісячно.

Також апелянт наводить, що відповідно до ЗУ щодо державної підтримки учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни та їхніх дітей для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, ОСОБА_5 отримує наступні пільги: під час навчання отримує підтримку у формі безкоштовного забезпечення підручниками, доступом в Інтернет до системи баз даних в навчальному закладі, безкоштовне проживання в гуртожитку, виплати соціальної стипендії.

На думку ОСОБА_3 позивач по справі не надала суду першої інстанції доказів на витрати їх спільного сина, які вона несе в період навчання. Зазначає, що позивач надала довідку з неправдивою інформацією, щодо постійного проживання ОСОБА_5 з нею, так як на думку апелянта він проживає та зареєстрований в гуртожитку навчального закладу.

Так, апелянтом в апеляційній скарзі зазначено, що позивач по справі навмисно приховала інформацію з приводу перебування його в зоні АТО та зазначила, що він проходить службу по місцю реєстрації в м. Золотоноша. Проте апелянт проходить військову службу за контрактом в Луганській області. Просив при розгляді апеляційної скарги прийняти додаткові докази по справі, а саме: посвідчення учасника бойових дій, довідку про перебування апелянта в зоні АТО, контракт про проходження військової служби, довідку з управління соціального захисту, дублікати квитанцій про перерахунок коштів, свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини, які на думку апелянта підтвердять обставини по справі, а саме, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено так, як апелянт не ухиляється від надання допомоги синові під час навчання.

09 січня 2019 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано особам, які беруть участь у справі, роз'яснено їх право подавати відзив на апеляційну скаргу до 25 січня 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 надійшов до суду 28 січня 2019 року про, що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

В обґрунтування відзиву ОСОБА_4 зазначає про те, що рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

ОСОБА_4 вказує, що батько дитини може надавати матеріальну допомогу їх спільному сину, який продовжує навчання.

Стосовно пільг які вказує апелянт у скарзі, ОСОБА_4 зазначає, що підручниками син користується вибірково за їх наявності, сплачує половину розміру проживання у гуртожитку, повністю оплачує Інтернет, не отримує соціальної стипендії, оскільки отримує академічну стипендію за результатами навчання.

Зокрема ОСОБА_4 зазначає, що до суду була надана довідка від квартального комітету про те, що повнолітній син знаходиться на її утримані тому, що до навчання проживав разом з нею, кожної п'ятниці і кожні канікули син приїздить додому і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги на проїзд, зазначає про те, що їх спільний син їздив у 2018 році на оздоровлення до м. Южне Одеської області за її рахунок.

Передбачені ст. 365 ЦПК України підготовчі дії суддею - доповідачем проведені, апеляційний розгляд справи забезпечено. Визначено коло осіб, які беруть участь у справі, з'ясовано характер спірних правовідносин та матеріальний закон, який їх регулює, обставини, на які посилаються сторона на обгрунтування апеляційної скарги. Підстави для проведення додаткових підготовчих дій відсутні.

У відповідності до вимоги ст. ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року, що є об'єктом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи - згідно ухвали апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи повністю позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 травня 2004 року ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, а його батьками зазначені сторони по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Факт навчання ОСОБА_5 на денній формі навчання у ВНЗ на держзамовленні з 07 серпня 2017 року по 30 червня 2021 року підтверджується довідкою з Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» № 229 від 18 травня 2018 року.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_5 є сином відповідача по справі, який досяг повноліття та навчається в навчальному закладі за денною формою навчання.

Відповідно до ст.ст.199,200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином та з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

Нормами ч. 1 ст. 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

При визначені розміру аліментів на утримання сина сторін, що продовжує навчання, суд першої інстанції врахував матеріальне становище відповідача, оскільки відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище, як підставу для відмови в задоволенні позову чи інші обставини, які впливають чи можуть вплинути на його матеріальний стан, а відповідно і спроможність надавати відповідну допомогу своєму синові суду не надав.

Відповідно до довідки, виданої головою квартального комітету №17 від 04.07.2018 року, син позивача ОСОБА_5 проживає разом із останньою та перебуває на її повному утриманні.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач не є інвалідом, оскільки доказів зворотного суду першої і апеляційної інстанції не надав, знаходиться у працездатному віці та має можливість утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги від обох батьків. Вказані обставини в їх взаємозвязку доведені матеріалами справи та доказами, які знаходяться у ній.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, прийшов до вірного переконання, що повнолітній син сторін по справі, який навчається на денній формі навчання, безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобов'язаний надавати допомогу повнолітньому сину, що навчається.

Разом з тим, колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що аліменти, розмір яких заявлений позивачем у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, є справедливим та буде відповідати як інтересам сторін по справі, так і повнолітнього ОСОБА_5, які належить стягувати в межах тривалості навчання останнього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить при розгляді апеляційної скарги прийняти додаткові докази по справі, а саме: посвідчення учасника бойових дій, довідку про перебування апелянта в зоні АТО, контракт про проходження військової служби, довідку з управління соціального захисту, дублікати квитанцій про перерахунок коштів, свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини.

Необхідність прийняття доказів апелянт обґрунтовує тим, що під час розгляду зазначеної справи він був позбавлений можливості приймати участь, так як до подачі позовної заяви в суд першої інстанції і по нині бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення.

Встановлено, що при поданні позовної заяви до суду, позивачем ОСОБА_4 зазначено місце проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 (а.с.1).

Відповідно до повідомлення державного реєстратора «Центр надання адміністративних послуг у місті Золотоноша» за №643 від 17.07.2018 року - відповідач ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.13).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з доданими документами судом першої інстанції направлялися відповідачу за адресою, зазначену позивачем - АДРЕСА_1 (а.с.16), але зазначені документи відповідачем отриманні не були та повернуті до суду першої інстанції з відміткою6 «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача» (а.с.17).

Згідно даних ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі (а.с.14-15), даних протоколів судового засідання (а.с.18. 23), рішення суду (а.с.24-26), справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 довів неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, колегія суддів задовольняє клопотання апелянта та приймає додаткові докази по справі, а саме, ксерокопії: посвідчення учасника бойових дій, довідку про перебування апелянта в зоні АТО, контракт про проходження військової служби, довідку з управління соціального захисту, дублікати квитанцій про перерахунок коштів, свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини. (а.с.33-43).

Вирішуючи питання про розмір стягуваних з відповідача на користь позивача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 182 СК України (в ред., що діє з 08.07.2017 року) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стану здоров`я і матеріального становища одержувача аліментів і платника аліментів, наявність у платника аліментів неповнолітньої дитини і дана частка становить 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця.

Щодо незгоди апелянта з тим, що син проживає в гуртожитку навчального закладу, а не постійно проживає з позивачем, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» встановлено, реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Таким чином, до початку навчання ОСОБА_5 проживав з матір'ю та перебував на її утриманні. Цей висновок ґрунтується на підставі даних про реєстрацію ОСОБА_5 відповідно до діючого законодавства.

Колегія суддів зазначає, що та обставина, що апелянт є учасником бойових дій, що у апелянта мається посвідчення учасника бойових дій, довідка про перебування апелянта в зоні АТО, контракту про проходження військової служби, дублікатів квитанцій про перерахунок коштів не є підставою у відмові в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.376 ЦПК України колегія суддів, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольняє частково, оскаржуване рішення Золотоніського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року в даній справі змінює в частині розміру стягуваних аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання з 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, на 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, в решті частини рішення залишає без змін.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_3 помилково зазначив, а суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, помилково погодився з тим, що апелянт звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» - як учасник бойових дій.

Встановлено, що у відповідності до п.13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

В даному випадку цивільна справа про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання, тобто справа не пов'язана з порушенням прав відповідача в розумінні п.13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від так, апелянт зобов'язаний був сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ЗУ «Про судовий збір», в розмірі 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а саме: в сумі 1057 грн. 20 коп. (704,80*150=1057,20).

Колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнила частково (на 68%), змінила рішення суду першої інстанції, а тому з ОСОБА_3 на спеціальний рахунок Держаного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в сумі 718 грн. 90 коп. (1057,20*68:100=718,90).

Керуючись ст.ст. ,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання - змінити в частині розміру стягуваних аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання з 1/4 частки з усіх видів його заробітку, щомісяця, на 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, в решті частини рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 до спеціального рахунку Держаного бюджету України судовий збір в сумі 718 грн. 90 коп.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, на умовах та з підстав визначених цивільно-процесуальним законодавством України.

Повний текст судового рішення складено 30 січня 2019 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Фетісова Т.Л