Номер провадження: 22-ц/813/306/19
Номер справи місцевого суду: 504/3568/16-ц
Головуючий у першій інстанції Добров П.В
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.05.2018 у складі судді Доброва П.В.,

в с т а н о в и в:

В 2016 році ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом переносу металевої огорожі продовж всієї межі на 2 метри в бік ділянки відповідачів та зобов'язати відповідачів встановити ворота біля будинку позивача шляхом приведення в попередній стан, здвинувши вправо на 50 см., повернути металеву ємкість.

В позовній заяві позивач послалася на те, що є власником земельної ділянки 0,080 га, розташованої в Одеській області Комінтернівського району в с. Фонтанка по вул. Садова,15, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку, отриманим нею у 2007 році. Відповідачі у 2003 році придбали сусідню земельну ділянку, встановивши огорожу між належною позивачу та відповідачам земельною ділянкою, не погодивши з позивачем межі земельних ділянок, не врахувавши законні інтереси та вимоги позивача як власника і користувача суміжної земельної ділянки.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.05.2018 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення відповідачами ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», ст. 5 ЗУ «Про основи містобудування», так як при здійсненні незаконного будівництва забору між належною відповідачам та позивачу земельними ділянками не врахували законні інтереси скаржника та вимоги як власника і користувача суміжної земельної ділянки. В порушення ст. 23 ЗУ «Про планування і забудову території» та положень ст.ст. 5,123 ЗК України не забезпечено принцип рівності права власності на землю, на плані опису меж земельної ділянки, визначених у Державному акті, відсутній підпис позивача. Висновком експертизи від 03.02.2012 встановлено порушення її прав на земельну ділянку. Скаржник також зазначила, що не може надати письмові докази придбання металевої ємкості, так як вона була придбана за радянських часів її покійним чоловіком.

У судовому засіданні 12.02.2019 ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила суд рішення скасувати, а позов задовольнити, а відповідачі просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,080 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13.08.2007 р., який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68.

ОСОБА_5 належить земельна ділянка АДРЕСА_2, площею 0,080 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.08.2005 р.

Встановлено, що в 2012 році рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.11.2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.05.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.08.2013, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою №15 та приведення у попередній стан відповідно до правовстановлювальних документів на земельні ділянки АДРЕСА_1 відмовлено. Предметом вимог було приведення у попередній стан меж земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів на земельні ділянки АДРЕСА_1 шляхом перенесення огорожі та звільнення ділянки площею 17 кв.м. по правій боковій межі земельної ділянки в АДРЕСА_2 ближче до фасадної межі з боку вул.Садова, яка зміщена в сторону ділянки №15, відповідно до експертного висновку від 03.02.2012 року.

Факт невідповідності меж кожної з земельних ділянок державним актам на право власності на землю встановлений висновком експертизи, і рішенням встановлено, що при виділенні земельних ділянок сторонам, розміри ділянок вимірювалися рулеткою, а при проведенні геодезичних робіт виявлено, що заміри мали погрішності у розмірах, вулиці нарізані з помилками, земельні ділянки надходять одна на одну, скарги ОСОБА_2 щодо меж з ділянкою ОСОБА_5 було приводом неодноразових перевірок, проте порушень з боку останніх не встановлено (а.с.41).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №16448 від 03.02.2012, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, в ході зіставлення методом накладання цифрової моделі земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1, з даними, отриманими по каталогам координат зовнішніх меж земельної ділянки, розрахованими при розробці технічної документації по складанню державного акта, а також даними геодезичної зйомки, виконаної в 2011 році, встановлено, що земельна ділянка АДРЕСА_1, в частині розмірів зовнішніх меж і площі не відповідає державному акту на право власності на земельну ділянку та має надлишок в розмірі 23 кв.м.; в ході зіставлення фактичної площі земельної ділянки №17 та площі, вказаної в державному акті на право власності серії НОМЕР_2, слідує, що фактичний розмір цієї земельної ділянки на 27 кв.м. більше, чим зазначено в правовстановлюючому документі, але в зв'язку з тим, що ділянка №17 за геодезичними координатами, викладеними в технічній документації по складанню державного акту, приблизно на 95% накладається на ділянку №19, визначити місце розташування даних надлишків, не уявляється можливим.

Також земельна ділянка №15, яка належить ОСОБА_2 в частині розмірів зовнішніх меж та площі не відповідає Державному акту на право власності на земельну ділянку, а саме:

-через збільшення довжини лівої бокової межі на 0,53 м, збільшення правої бокової межі на 1,68 м і зміщення їх вліво (в бік ділянки №13), а також зменшення довжини фасадної межі на 0,20 м, зі змішенням її в бік вулиці Садової, утворені надлишки у фасадної і лівої бокової межі в розмірі 56 кв.м.;

-через збільшення на 1,68 м та зміну місце розташування правої бокової межі, суміжної с ділянкою №17, що знаходиться у власності ОСОБА_4, а саме: ближче до фасадної межі, з боку АДРЕСА_1, внаслідок чого утворилася недоїмка в розмірі 17 кв.м.;

-через збільшення правої бокової межі на 1,68 м і зміщення її біля задньої межі в бік ділянки №17, а також збільшення задньої межі на 0,40 м, утворені надлишки площею 3 кв.м.;

-через зміщення задньої межі земельної ділянки в бік вул. Садової, утворена недоїмка в розмірі 19 кв.м.

Отже, фактичні розміри ділянки позивачки не відповідають державному акту, і, як видно з висновку, кожна з меж земельної ділянки має невідповідність документам.

Питання надлишків в розмірі 17 кв.м. вже було предметом вирішення судом, в задоволенні позову відмовлено, і висновком експертизи станом на 2012 рік встановлено, що недоїмка земельної ділянки ОСОБА_2 в розмірі 17 кв.м. виникла внаслідок збільшення на 1,68 м та зміни місця розташування правої бокової межі, суміжної з ділянкою №17, при цьому встановити за рахунок чого виникли залишки ділянки №17 неможливо.

В свою чергу, висновок експертизи складений станом на 2012 рік в іншій справі, не є підтвердженням незаконності перебування металевої огорожі на відстані 2 метрів від межі, оскільки таке питання екпертом не досліджувалося, тому не може бути доказом фактичних меж земельної ділянки в 2018 році, і доводи апеляційної скарги про можливість його прийняття як доказу обґрунтованості вимог у цій справі на законі не ґрунтується.

Щодо вимог про зобов'язання відповідачів встановити ворота біля будинку в первісний стан - передвинути вправо на 50 метрів, то у справі відсутні жодні докази про те, що первісно ворота знаходилися в іншому місці і розташовані були саме так, як вимагає позивач для приведення у первісний стан.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 наполягала на висновку експертизи від 03.02.2012.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо порушення відповідачами норм ст.ст. 5,96,123 ЗК України, ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», ст. 5 ЗУ «Про основи містобудування» і ст. 23 ЗУ «Про планування і забудову території», у зв'язку з тим, що на плані опису меж земельної ділянки відсутній підпис позивача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наведені норми регламентують обов'язки землекористувачів, порядок надання земельної ділянки державної або комунальної власності у користування, будівництво об'єкта архітектури і основні вимоги до містобудівної діяльності та забудову територій і не визначають процедуру отримання підпису.

В свою чергу, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.11.2012 встановлено, що технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_2 виготовлювалася та її межі в натурі (на місцевості) встановлювалися вже при наявності меж земельної ділянки, що належить ОСОБА_5, вона заперечень не висловлювала, встановлені межові знаки прийняла на зберігання, що підтверджується актом від 30.06.2006 року та від отримання державного акту не відмовилася (а.с.40).

Встановлені судом факти не спростовані.

Докази утримання відповідачами металевої ємкості позивачки у справі відсутні, тому вимоги в цій скарзі також необґрунтовані.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.05.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.02.2019.

Головуючий:

Судді