Провадження №2/200/1108/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого, судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, пред'явленим до ОСОБА_1, про усунення перешкод в користуванні власністю.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у даній справі.

19.10.2017 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву, пред'явлену до ОСОБА_2, третя особа - Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

23.01.2018 року ОСОБА_2 подала до суду уточнений позов про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та стягнення моральної шкоди.

26.03.2018 року ОСОБА_1 подала уточнений зустрічний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, встановлення факту батьківства та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2019 року провадження за позовом ОСОБА_2 закрито за заявою позивача, зустрічний позов ОСОБА_1 залишений без розгляду в частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог про встановлення факту батьківства позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько ОСОБА_3, який залишив заповіт, посвідчений 17.07.1998 року приватний нотаріусом ДМНО Орловим О.А., за яким все належне йому майно передавалось ОСОБА_1, яку в самому тексті заповіту іменував як свою доньку. Після його смерті ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 05.08.2016 року постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської нотаріальної контори їй відмовлено у здійсненні нотаріальних дій, оскільки не надано документів, щоб надавало можливість встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем за заповітом, та не надано правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцю. Тому позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позов про встановлення факту батьківства, оскільки не має можливості прийняти спадщину після померлого батька за встановленим законом порядку. Просить встановити факт батьківства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, що він є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6

14.01.2019 року позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги про встановлення факту батьківства підтримує та просить їх задовольнити.

14.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог щодо встановлення факту батьківства не заперечує.

Третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області до суду не з'явилася, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який залишив заповіт, посвідчений 17.07.1998 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за реєстровим номером 6007, за яким все належне йому майно передавалось ОСОБА_1, яку в самому тексті заповіту іменував своєю донькою.

ОСОБА_1 було написано та подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого батька.

05 серпня 2016 року, державний нотаріус Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори надала позивачці Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що із наданих документів встановити ступінь споріднення між спадкодавцем та спадкоємцем за заповітом не вбачається можливим. В Свідоцтві про народження ОСОБА_1 в графі «батько» вказано іншу особу, як батька. Рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту батьківства та визнання права власності на майно за позивачкою у порядку спадкування за заповітом.

Мати ОСОБА_1, ОСОБА_5, познайомилась з ОСОБА_3 в Росії в 1984 році.

На той час ОСОБА_5 була заміжня, починаючи з 1978 року, за ОСОБА_6, і мала дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб між ними не склався, через бійки та пиятику ОСОБА_6

З 1981 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 жили окремо й не підтримували зв'язків. ОСОБА_6 знаходився в лікувально-трудовому профілакторії, лікувався від алкогольної залежності, що встановлено рішенням Бабушкінського районного народного суду від 25 червня 1986 рок).

В 1985 році ОСОБА_5 та ОСОБА_3 переїхали до України та мешкали у його сестри у АДРЕСА_4.

ОСОБА_5 запропонували від Шинного заводу кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_5, де вона мешкала разом з ОСОБА_3 з 1985 по 1986 рік.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вели спільне господарство та сприймались оточуючими як родина.

В серпні 1986 року ОСОБА_5 розлучилась з чоловіком - ОСОБА_6, відповідно до рішення суду та свідоцтва про розлучення, оскільки останній мав залежність та вже тривалий час знаходився на лікуванні в лікувально-трудовому профілакторії.

В 1986 році ОСОБА_5 завагітніла від ОСОБА_3, про що було відомо останньому.

Наприкінці 1986 року ОСОБА_3 забрали на ліквідацію Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_5 не мала можливості дізнатись куди забрали ОСОБА_3, оскільки не була його дружиною за законом.

В 1987 році ОСОБА_5 видали кімнату в гуртожитку по вулиці Осінній 4 (кімната 30).

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_1.

Через те, що матері позивача не було відомо де знаходився ОСОБА_3 та чи повернеться він взагалі, остання, за рекомендацією знайомих, записала доньку при реєстрації новонародженої на своє прізвище, а по-батькові вказала за аналогією зі старшою донькою «ОСОБА_1».

Через певний час, ОСОБА_3 повернувся до Дніпропетровська та розшукав ОСОБА_5 та доньку, яка є позивачем у даній справі.

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не були одружені, останній отримав кімнату в гуртожитку на АДРЕСА_6, у чоловічому крилі. Але більшість часу ОСОБА_3 мешкав саме з ОСОБА_5 Вони спільно вели господарство та виховували доньок.

ОСОБА_3 всім знайомим вказував на те, що ОСОБА_1 його рідна донька.

Проводити зміну прізвища та по-батькові не планували, оскільки ОСОБА_3 і так був впевнений в своєму батьківстві і не бажав бюрократичної тяганини.

Так вони проживали до 1991 року. Згодом, не зважаючи на те, що батьки позивача мешкали окремо, позивач спілкувалась з батьком - ОСОБА_3

Вони разом їздили відпочивати, на рибалку. ОСОБА_3 забирав позивача до себе при всілякій можливості. Дбав про неї та займався її вихованням. Навіть після свого одруження, ОСОБА_3 підтримував зв'язок з донькою. Доказами родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є долучені до матеріалів справи копії фотокарток, де останні зафіксовані разом в різний час та за різних обставин.

Також, доказом родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3 є розподіл майна, що належало ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (син ОСОБА_8 від першого шлюбу).

Так, 11.08.1997 року ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_2 у рівних частинах (по 1/3) придбали за договором купівлі-продажу (копія долучається) квартиру, що розташована за адресою :АДРЕСА_1.

14 липня 1999 року, за усною домовленістю між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено наступні договори:

-Договір дарування 1/3 частини квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2, укладений між дарувальницею, ОСОБА_2, та обдарованим, ОСОБА_3;

-Договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2, укладений між продавцем, ОСОБА_10 за згодою його матері ОСОБА_2, та ОСОБА_5, що діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_1.

З Довідки ДСФ «Молжилстрой» лтд від 14.05.1999 року, видно, що головним винаймачем квартири, розташованій за адресою АДРЕСА_3 був ОСОБА_3, зі складом родини: ОСОБА_2 - дружина, та ОСОБА_9 - значився як син. Оскільки ОСОБА_2 та її син ОСОБА_9 передали своє право власності на частини квартири розташованої по вулиці Казакевича ОСОБА_3 та ОСОБА_5, то ОСОБА_3 відступив право на винайману квартиру по вулиці Кавалерійській відповідачці, що видно з Рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 15.12.1999 року, відповідно до якого головним квартиронаймачем стає ОСОБА_2.

З зазначених договорів вбачається, що частина квартири по вулиці Казакевича у розмірі 1/3 стала належати позивачці, а 2/3 - належали ОСОБА_3.

В той же час відповідач з сином отримали у користування квартиру по вулиці Кавалерійській.

Як розповідав ОСОБА_3, ОСОБА_1 це було зроблено саме для того, щоб після смерті ОСОБА_3, який склав заповіт на ім'я своєї доньки, його єдина донька мала свою квартиру.

Згідно ч.1 ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебуває у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Виходячи з роз'яснень, які надані в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених статтею 53 чинного на момент виникнення спірних правовідносин КпШС 1969 року, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС 1969 року, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини», - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

За положеннями статті 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують походження дитини від батька. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Враховуючи, що в суді знайшов своє підтвердження той факт, що померлий ОСОБА_3 є рідним батьком ОСОБА_1 та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 визнала позов в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,4,11-13,81,209,265,268,274,280,282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, э рідним батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Суддя Т.Ю.Єлісєєва