1Справа № 335/2870/19 2/335/1454/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючої судді Соляник А.В.

за участю секретаря Барсукової В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

14.03.2019 до суду надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та розподіл майна подружжя.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що починаючи з 24.02.2013 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет та планували офіційно зареєструвати шлюб. 01.06.2016 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який у встановленому законом порядку зареєстрований.

У 2015 році ними в інтересах сім`ї та за спільні кошти придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована на відповідача. Посилаючись на ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України (надалі СК України) представник позивача вважає вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача.

Окрім цього, за час офіційного шлюбу було придбано два автомобілі HYUNDAY ACCENT та HONDA CIVIC, право власності на які зареєстровані за відповідачем. У період шлюбних відносин відповідач без згоди позивача реалізував автомобіль HYUNDAY ACCENT, при цьому коштів від продажу майна позивач не отримала.

Посилаючись на статті 69-72 СК України представник позивача вважає вказані автомобілі спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач має право на Ѕ частину вказаних транспортних засобів та вимагає стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію частки у розмірі половини вартості кожного автомобіля.

Разом із позовною заявою подано клопотання про виклик свідків, які на думку позивача можуть засвідчити факт проживання позивача та відповідача однією сім`ю без реєстрації шлюбу, а також клопотання про витребування доказів на підтвердження факту продажу автомобіля HYUNDAY ACCENT.

Ухвалою суду від 03.04.2019 позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Клопотання про виклик свідків та витребування доказів задоволено.

14.06.2019 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечував з таких підстав.

У 2012 році він познайомився із позивачем та приблизно на початку 2013 року у них почалися романтичні стосунки. 31.08.2015 відповідач зробив пропозицію вступити в шлюб та вони почали проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . До цієї дати у фактичних шлюбних відносинах вони не перебували, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, між ними були відсутні спільні права та обов`язки. Відповідач самостійно сплачував комунальні послуги та інші витрати на утримання житла, самостійно вів господарство.

Відповідач не заперечив факту відносин із позивачем, зазначивши, що упродовж 2013-2015 років року позивачка неодноразово відвідувала місце проживання відповідача, кілька разів залишалася на ніч у квартирі, однак до 31.08.2015 продовжувала мешкати разом з батьками за місцем своєї постійної реєстрації по АДРЕСА_3 . Жодних її особистих речей до цієї дати у квартирі відповідача не було.

До відзиву додане клопотання про виклик свідків, які на думку відповідача можуть спростувати факт шлюбних відносин між позивачем та відповідачем до реєстрації шлюбу.

З приводу обставин придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач зауважив, що вона була придбана ним за особисті кошти, які були ним зняті із власного валютного рахунку упродовж 2014-2015 років, що підтверджується банківською випискою.

Заперечуючи факт визнання права власності за позивачкою на Ѕ частини автомобілів HYUNDAY ACCENT та HONDA CIVIC та стягнення частини вартості цих транспортних засобів, відповідач послався на п.3 ч.1 ст.57 СК України та зауважив, що хоча це майно було придбано у період шлюбу, воно не може бути об`єктом спільної сумісної власності, а є його особистою приватною власністю, оскільки придбано за його особисті кошти. На підтвердження своєї позиції відповідач повідомив про наявність особистих коштів на власному валютному рахунку, достатніх для придбання вищеозначеної квартири та двох автомобілів, які були зняті в достатній сумі у період 2014-2015 років.

Окрім цього, відповідач повідомив, що у період шлюбу за його власною ініціативою грошові кошти від продажу автомобіля HYUNDAY ACCENT в сумі 5000 доларів США були передані позивачу на лікування її родички, а залишок коштів використано в інтересах сім`ї.

27.06.2019 представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що викладені у відзиві обставини не відповідають дійсності. Факт спільного проживання сторін можуть підтвердити численні свідки у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 02.07.2019 позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили суд задовольнити позов повністю. Подали до суду клопотання про виклик позивача для допиту як свідка, яке судом задоволено, а також клопотання про витребування з установи банку більш детальної інформації по рахунку відповідача, у задоволенні якого судом відмовлено.

Відповідач та його представник у судовому засіданні 02.07.2019 проти задоволення позову заперечили з підстав, наведених у відзиві, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

У період з 01.06.2016 по 30.10.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, що не оспорюється сторонами та підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 30.10.2018. До укладення шлюбу сторони були знайомі та мали стосунки, що у судовому засіданні ними також не заперечувалось.

На підтвердження доводів позовної заяви за клопотанням представника позивача у судовому засіданні допитано як свідка позивача - ОСОБА_1 , яка повідомила, що у 2012 році вона познайомилася із відповідачем. 24.02.2013 вона переїхала до квартири, яку він наймав у їх спільного керівника за адресою: АДРЕСА_1 . Із цього часу вони почали проживати однією сім`єю, мали спільний бюджет, купували предмети побуту, проводили свята та вели господарство, заощаджували на подорожі та планували купити квартиру. Протягом періоду спільного проживання її дохід складав близько 6-8 тис. грн. на місяць, а дохід відповідача незважаючи на той факт, що вони працювали на одному підприємстві, їй достовірно невідомий, вважає, що інколи він міг складати 1,5 тис. доларів США на місяць. Фінансовими питаннями займався відповідач, а вона доглядала за господарством. Пошуком квартири для їх сім`ї вони займалися разом, однак договір купівлі-продажу оформив відповідач на себе, оскільки вона не думала, що потім може постати питання поділу майна. Чи могли вони заощадити грошові кошти в сумі, необхідній для придбання квартири з огляду на їх доходи, вона пояснити не може та зазначає, що спільно гроші не рахували, витрати сімейного бюджету, достатні для придбання житла, не прораховували. Також свідок не змогла пояснити, чому після придбання квартири вона не була у ній зареєстрована, у тому числі у період шлюбу.

За клопотанням представника позивача у судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які повідомили, що 24.02.2013 ОСОБА_1 переїхала до квартири, яку наймав ОСОБА_3 , та з цього часу вони почали проживати у цивільному шлюбі. До моменту офіційного оформлення шлюбних відносин, вони неодноразово відвідували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та бачили речі ОСОБА_3 , їх спільний побут. Зі слів позивачки їм відомо, що сторони постійно жили разом як сім`я, подорожували, купували предмети для дому. Упродовж 2013-2019 років ОСОБА_1 залишалася зареєстрованою за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_3 Чому після придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 там не зареєструвалася вони пояснити не можуть.

Крім того, свідок ОСОБА_5 зазначила, що квартиру щодо якої виник спір купував ОСОБА_3 на власні кошти, які він скоріше за все мав до відносин із ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_6 повідомила, що грошові кошти в сумі 5000 доларів США вона отримала особисто від своєї доньки ОСОБА_1 для лікування бабусі, які були надані ОСОБА_3

За клопотанням представника позивача у судовому засіданні досліджено докази CD-диск із фотографіями, на яких зображені позивач та відповідач у період 2013-2015 років, у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 . На думку представника позивача вказані фотографії підтверджують факт проживання однією сім`єю до офіційної реєстрації шлюбу, тому просив долучити їх до матеріалів справи. Представник відповідача заперечив проти долучення цього доказу, оскільки на підставі цих фотографій неможливо встановити наявність факту проживання однією сім`єю, вони лише підтверджують знайомство та відвідування позивачем квартири, за якою мешкав відповідач самостійно, на що наголошувалося у відзиві на позовну заяву. Клопотання судом задоволено та CD-диск із фотографіями долучено до матеріалів справи з огляду на вимоги ст.12 ЦПК України.

В обґрунтування заперечень відповідача проти позовних вимог за його клопотанням у судовому засідання допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які повідомили, що знайомі із ОСОБА_3 з 2008 року та підтримують із ним дружні стосунки. Із позивачкою вони не знайомі. Протягом 2012-2015 років вони неодноразово по одинці бували в гостях відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , та можуть категорично стверджувати, що його побут свідчив про факт самостійного проживання. Будь-яких особистих речей сторонніх осіб, у тому числі жіночого одягу, предметів особистої гігієни вони не бачили, хоча квартира є однокімнатною та невеликого розміру. Під час спілкування із відповідачем вони ділилися новинами з обставин свого життя, проте ОСОБА_3 він не повідомляв про спільне проживання із жінкою та не висловлював намір найближчим часом одружитися.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що близько півтора роки тому, під час зустрічі із відповідачем, останній розповідав про проблеми зі здоров`ям родичів його дружини та повідомляв, що значною сумою грошових коштів допомагав їх вирішити. Точну суму та час свідок зазначити не може.

У судовому засіданні також встановлено, що відповідно до попереднього договору купівлі продажу квартири серії НАМ 501855 від 02.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., сторони в особі ОСОБА_9 та ОСОБА_3 зобов`язалися у строк до 16.04.2015 укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 .

Згідно з договором купівлі-продажу квартири серії НАМ 501861 від 14.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Кушніренко О.Г., ОСОБА_3 придбав у власність квартиру АДРЕСА_4 за 775 000 грн, що еквівалентно 31000 доларів США, які Покупець (відповідач) перерахував на поточний рахунок Продавця № НОМЕР_2 , відкритий у філії «Запорізького РУ» АТ «Банк Фінанси та Кредит», відділення №18 до підписання цього договору. Проведення касової операції з перерахування коштів підтверджується банківською квитанцією №1 від 14.04.2015, відповідно до якої платник ОСОБА_3 на рахунок продавця у сумі 775 000 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є приватною власністю відповідача на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу.

Судом встановлено, що 29.03.2019 у «Відділенні ПУМБ «РЦ ЦЕНТРАЛЬНИЙ» ОСОБА_3 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_3 у валюті Долар США. Станом на 03.09.2014 відповідач мав на особистому рахунку залишок коштів в сумі 51 824,94 доларів США. Банківською випискою підтверджується факт зняття упродовж 2014-2015 із вказаного рахунку грошових кошти в сумі, достатньої для придбання квартири та транспортних засобів.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №6479/17/001822 від 19.12.2017 відповідачем придбано автомобіль HONDA CIVIC, 1.8 СЕДАН-В, 2012 року випуску, за 252091,76 грн.

Довідкою ТОВ «ЛАЙТ ІТ», де працювали позивач та відповідач, засвідчено, що у період з грудня 2014 року по вересень 2018 року заробітна плата ОСОБА_3 складала від 1500 грн до 6034 грн.

Вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми сімейного права.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, потрібно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності судом встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання сім`єю із відповідачем, ведення ними спільного господарства, наявності єдиного бюджету. Нею також не підтверджено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру. Зокрема, нею зазначено, що спільно гроші не рахували, витрати сімейного бюджету, достатні для придбання житла, не прораховували.

Наданий як доказ CD-диск із фотографіями засвідчує факт спільного проведення часу, наявність романтичних стосунків та спільного святкування свят, однак не підтверджує факт проживання однією сім`єю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність дружніх (романтичних) стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу.

Позивачкою взагалі не надано доказів, що підтверджують придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на користь сім`ї, використання майна в інтересах родини тощо.

Крім того, письмовими доказами, а також позивачем підтверджено, що у період з 2013 року вона у документах вказувала своє місце реєстрації, а також постійного проживання по АДРЕСА_3 . За весь час спільного проживання вона ніколи не була зареєстрована у квартирі щодо якої виник спір.

З приводу показань свідків позивача суд зазначає, що оцінює їх у сукупності з іншими доказами, у тому числі показаннями свідків відповідача. Зокрема, показання кожної сторони є протилежними, проте суд враховує, що свідки позивача є її близькими родичами, а також частково підтвердили доводи відповідача про наявність у нього особистих коштів для придбання квартири, а також передачу частини коштів позивачу від реалізації автомобіля. У судовому засідання факт отримання коштів у сумі 5000 доларів США представник позивача також не оспорював, однак зауважив, що позивач не знала, що кошти отримані саме від реалізації автомобіля.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірну квартиру.

З приводу визнання права власності за позивачкою на Ѕ частини автомобілів HYUNDAY ACCENT та HONDA CIVIC та стягнення з відповідача Ѕ частини вартості цих автомобілей суд зазначає наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 19 червня та 02 жовтня 2013 року, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Судом встановлено, що до фактичного проживання однією сім`єю, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до оформлення шлюбу 01.06.2016 відповідач мав власний валютний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у «Відділенні ПУМБ» «РЦ Центральний», який поповнювався за рахунок власних коштів. Станом на 03.09.2014 на вказаному рахунку знаходилося 51 824,94 доларів США. Упродовж 2014-2015 з вказаного рахунку знімалися грошові кошти в сумі, достатньої для придбання нерухомого та рухомого майна

З огляду на викладене, за приписами ч.3 ст.57 СК України автомобілі HYUNDAY ACCENT, 2008 р.в., та HONDA CIVIC, 2012 р.в., не можуть вважатися спільною власністю подружжя, а є виключною власністю відповідача.

Крім цього, суд бере до уваги, що грошові кошти в сумі 5000 доларів США, отримані від продажу автомобілю HYUNDAY ACCENT, отримані позивачем від відповідача для лікування її бабусі.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесено судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Із огляду на те, що судом у задоволенні позову відмовляється, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають та покладаються на позивача.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо оцінивши досліджені у справі докази за своїм внутрішнім переконанням у їх взаємозв`язку та сукупності, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, застосувавши до них норми ст. ст. 21, 57 СК України, керуючись ст. ст. 2, 10, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2014 року до офіційної реєстрації шлюбу, яка відбулась 01.06.2016 та поділ майна подружжя відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі пропуску його з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне рішення виготовлено 08 липня 2019 року.

Суддя А.В. Соляник