Єдиний унікальний номер судової справи: 225/1414/15-ц
Номер провадження: 2-о/225/1/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Ткач Г.В.,

за участю

секретарів судового засідання -Пузиревської Ю.О.,

представника позивача - Остапенко А.І.,

представників відповідача - Чорноусова О.М., Ведь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту перебування членом сім'ї, який знаходився на утриманні померлого та стягнення страхових виплат,-

ВСТАНОВИВ:

16.03.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про встановлення факту перебування членом сім'ї, який знаходився на утриманні померлого, стягнення страхових виплат та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є пасинком загиблого на ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» забійника на відбійних молотках дільниці № 89-1160 ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року від отриманих травм на виробництві, у зв'язку з нещасним випадком, що стався 06.02.2012 року. Зазначає, що з грудня 2000 року та до смерті загиблого ОСОБА_6 позивач разом зі своєю матір'ю мешкали разом з ним однією родиною в квартирі АДРЕСА_1, вели сумісний побут та господарство, вітчим утримував та піклувався про нього, брав участь в сімейних витратах, сплачував його навчання та лікування, виховував його. Зазначає, що ОСОБА_6 вирішував всі матеріальні витрати родини позивача, зокрема, сплачував комунальні послуги, ремонтні роботи, проводив разом із ними відпочинок, і взагалі ріс в благополучній атмосфері, та вважає загиблого своїм батьком. Позивач є особою з інвалідністю 2 групи та фактично перебував на утриманні ОСОБА_6, оскільки його заробіток був основним джерелом доходів їхньої сім'ї, тому в позові ставиться питання про встановлення юридичного факту, що позивач є членом родини ОСОБА_6, що має юридичне значення для отримання ним страхових виплат як члена сім'ї загиблого, у зв'язку з чим, також просив зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату щомісячних страхових платежів, одноразової страхової виплати у зв'язку зі смертю ОСОБА_6 в розмірі п'ятирічного заробітку яка складає 438 372,60 грн., одноразову допомогу як особі, яка перебувала на утриманні загиблого в сумі 21460 грн.; зобов'язати відповідача провести індексацію щомісячних сум відшкодування шкоди, стягнути суму компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою сум відшкодування шкоди, та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Остапенко А.І. підтримав вимоги позивача, крім вимог про відшкодування моральної шкоди з урахуванням їх уточнення, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Звернув увагу суду, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28.04.2012 року факт сумісного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_6 однією сім'єю було встановлено, а скасовуючи, зазначене рішення суд апеляційної інстанції підтвердив, що фактичні обставини справи встановлені судом правильно лише не мали юридичного значення. Крім того, зауважив, що ухвала від 25.10.2017 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ містить не правильні дані в частині того, що ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_6 був неповнолітнім, а з огляду на зміни процесуального законодавства не містить обов'язкових до виконання судами нижчих інстанцій висновків.

Представники відповідача Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали заперечення, пояснив, що судом не встановлений факт проживання однією сім'єю матері позивача - ОСОБА_8 та загиблого ОСОБА_6, ОСОБА_6 не є біологічним батьком ОСОБА_4, тому в даному випадку сім'ї батьків немає, що виключає можливість визнати позивача та загиблого ОСОБА_6 членами однієї родини згідно з вимогами ст. 3 СК України, що передбачає належність дитини до сім'ї своїх батьків при її наявності. Зауважили суду щодо рішення суду касаційної інстанції, яким доводи касаційної скарги є обґрунтованими. Відповідно просили суд відмовити в їх задоволенні.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що знає позивача та померлого ОСОБА_6, оскільки її чоловік працював разом з ним. Була в гостях у ОСОБА_10 та ОСОБА_6, який мешкав разом з нею та її сином ОСОБА_4, та був зареєстрований за адресою їх реєстрації, а саме: АДРЕСА_1. ОСОБА_6 мешкав разом з ОСОБА_7 у фактичному шлюбі, оскільки у них були прекрасні взаємовідносини, вони разом із сином ОСОБА_7, відпочивали за путівками, які ОСОБА_6 отримував на шахті, зокрема у Святогірську, разом відмічали свята. До загибелі ОСОБА_6 вона не знала, що ОСОБА_4 не його рідний син. ОСОБА_6 був годувальником ОСОБА_10 та її сина, власноруч робив у квартирі ремонт, повністю забезпечував матеріально позивача, виховував його, сприяв матеріальному забезпеченню останнього під час навчання у вищому навчальному закладі.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач, його мати - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, вели сумісний побут та господарство. ОСОБА_6 брав безпосередню участь у вихованні ОСОБА_4, ніс матеріальні витрати щодо його навчання у вищому навчальному закладі, відпочинку в Криму, оскільки вважав його своїм сином. Родина робила ремонт в квартирі за гроші ОСОБА_6, облаштовували житло. Зазначила, що біологічного батька позивача не знає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що знає позивача, його матір та ОСОБА_6 з 2004 році, коли святкували разом день шахтаря. З ОСОБА_6 у нього завжди були спільні інтереси. Знає, що ОСОБА_7, її син ОСОБА_4 та ОСОБА_6 сумісно завжди відпочивали. ОСОБА_6 завжди вважав ОСОБА_7 своєю дружиною, а її сина, тобто позивача по справі, своїм сином. Лише після того, що сталося дізналася, що шлюб між ними зареєстровано не було та вони не є рідними.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживала з ОСОБА_6 з грудня 2000 року як родина, познайомившись в серпні 2000 року. З ними разом мешкав її син від першого шлюбу ОСОБА_4, який є особою з інвалідністю. ОСОБА_6 працював на шахті, отримував заробіток, що дозволяв утримувати їх родину, саме він замінив батька її сину. Вони разом вели господарство, відпочивали, оздоровлювали та лікували дитину. Позивач називав ОСОБА_6 батьком. Останній власних дітей не мав, в шлюбі не перебував. Вона також була розлученою, мала дитину, на яку отримувала аліменти від батька.

Вислухав пояснення сторін, показання свідків, дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, є інвалідом дитинства, а з 16 років - особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджено відповідними довідками до актів МСЕК (т.1 а.с.7,12-14,), остання оновлена довідка від 02.11.2017 строком до 01.09.2019; має посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.09.2004 року (т.1 а.с.14).

У зв'язку з вказаними обставинами, ОСОБА_4 отримує соціальну пенсію, розмір якої згідно з наданими суду довідками: з березня 2011 по лютий 2012 року становив відповідно від 750 до 922 гривень, з вересня 2013 по лютий 2014 року - від 924 грн. до 979 грн. (т.1 а.с.15).

За доводами позивача він проживав зі своєю матір'ю та ОСОБА_6 з грудня 2000 року по день смерті останнього, ОСОБА_6 згідно з довідкою від 21.02.2012 року за відомостями адресно-довідкового бюро з 30.09.2003 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.17). З довідки ДКП «Дзержинськжитлосервіс» від 16.02.2012 року (а.с. 45) та актів, складених головою вуличного комітету з грудня 2000 року по день смерті ОСОБА_6 мешкав з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та здійснював догляд за ОСОБА_4 (а.с.18,19,20).

Участь у вихованні та догляді ОСОБА_4 ОСОБА_6 підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_7, довідкою, затвердженою головою ППО ВП «Шахта «Північна», в якій вказано, що забійнику ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» ОСОБА_6 видавалися сімені путівки на відпочинок на 3-х осіб: ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_4 у 2007, 2009, 2011 роках (т.1 а.с. 40; 43-44), крім того, витрати по сплаті житлово-комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1 утримувалися з заробітної плати ОСОБА_6 (т.1 а.с.41-42).

Судом також досліджені фотографії, представлені представником позивача, з яких вбачається факт спільного відпочинку, свят, життя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах із Відокремленим підрозділом «Шахта «Північна» Державного підприємства «Дзержинськвугілля».

06.02.2012 року з ОСОБА_6 стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року він помер (акт спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 06.02.2012, затвердженого 07.03.2012, т.1 а.с.21, копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10.02.2012, т.1 а.с.16, довідки про причину смерті №532 від 10.02.2012, т.1 а.с.17).

Згідно з протоколом засідання комісії із спеціального розслідування нещасного випадку, який трапився 06.02.2012 на ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» від 14.02.2012 розглядались питання проведення відповідних виплат та надання допомоги сім'ї загиблого ОСОБА_6, зокрема, призначено виплату одноразової страхової виплати 438372,60 грн., що необхідно провести після встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю в судовому порядку, а щомісячні страхові виплати в розмірі 1826,55 грн. виплачувати матері загиблого - ОСОБА_13 (т.1 а.с. 37-39).

Згідно зі ст. 3 ч.2 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Законом передбачено, що згідно зі ст.260 СК України вітчим, який проживає однією сім'єю з малолітнім, неповнолітнім пасинком, має право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» № 2694 від 14.10.1992 року станом на 25.06.2011 року відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно із п.2 ст. 43 Закону № 1105-XIV від 23.09.2009 року у разі смерті потерпілого члени його сім'ї мають право на одержання від Фонду соціального страхування від нещасних випадки страхових виплат (одноразової допомоги, пенсії у в'язку із втратою годувальника) та послуг пов'язаних з похованням померлого.

Відповідно до ст. 33 цього Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Згідно з п.7 ст. 34 Закону № 1105-XIV від 23.09.2009 року у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого на виробництві, і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на виробництві на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на дитину, яка народилася протягом не більше як десятимісячного строку після смерті потерпілого на виробництві.

Так, ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено перелік страхових виплат, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

За змістом зазначених норм законодавства право на отримання після смерті потерпілого вказаних виплат виникає за наявності двох обставин: належності до складу сім'ї померлого з урахуванням відповідних положень СК України та факту перебування на його утриманні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_4 посилався на те, що він вважав ОСОБА_6 вітчимом, той брав активну участь у його вихованні та утриманні, тобто ОСОБА_4 обґрунтовував свої вимоги в частині визнання членом сім'ї померлого нормами сімейного права.

Обов'язок утримувати дитину покладено, насамперед, на батьків дитини (глава 15 СК України).

Виникнення прав та обов'язків батька щодо утримання дитини ґрунтуються на біологічному походженні від нього, що має бути засвідчене державним органом у встановленому порядку (ст. 121 СК України), або у разі наявності відповідного спору про походження дитини - на підставі рішення суду, яким визначається батьківство на підставі будь-яких відомостей, які засвідчують походження дитини.

Встановлення обставин батьківства щодо дитини, походження якої не засвідчено державним органом у встановленому законом порядку, або між батьками, які не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, відбувається з дотриманням норм ст. 125-140 СК України.

Позивач посилався на те, що вважав померлого ОСОБА_6 вітчимом, адже той його утримував та брав участь у його вихованні.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_6 відмовлено. Відтак, з огляду на законодавчо визначене поняття створення сім'ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, жодна з них не підтверджена в судовому засіданні. З огляду на відсутність встановлення факту проживання однією сім'єю між матір'ю позивача та ОСОБА_6, їх кровного споріднення або усиновлення, суд вважає заявлені вимоги не обґрунтованими.

Крім того, обов'язок з утримання дитини виникає у біологічного батька; у разі, коли особа не має біологічного зв'язку із дитиною, обов'язок з утримання дитини може виникати в усиновлювача, або опікуна (піклувальника), або такий обов'язок може виникати в іншому випадку, коли ця особа перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір'ю цієї дитини.

З урахуванням наведених обставин саме по собі посилання на той факт, що ОСОБА_6 утримував ОСОБА_4, не може бути підставою для визнання останнього членом сім'ї потерпілого, який перебував на його утриманні, з подальшим призначенням страхових виплат, передбачених ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки на час смерті ОСОБА_6 позивач був повнолітнім, мав дохід з пенсійних виплат, що забезпечував встановлений законом прожитковий мінімум на непрацездатну особу, мав матір - ОСОБА_7, при цьому сімейних відносин між його матір'ю та ОСОБА_6 не встановлено.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89,141,258,259,268, 273,354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (Донецька область, м. Торецьк, вул. Маяковського, буд.34) про встановлення факту перебування членом сім'ї, який знаходився на утриманні померлого та стягнення страхових виплат, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.02.2019.

Суддя: