КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/3759/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3261/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договорів іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Борця Є.О., -

встановила:

У квітні 2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору № KIB0GF0083008Б, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 55 698,87 доларів США, яку банк просить стягнути в судовому порядку, а також судові витрати у розмірі 3 654 грн.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними кредитний договір та додаткову угоду до нього в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті; визнати недійсними графіки погашення боргу; а також зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок боргу за кредитним договором, що складається з боргу по поверненню кредиту та боргу по сплаті процентів за користування ним, з урахуванням курсу долара США в розмірі 5 гривень 5 копійок за 1 долар США.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_1 зазначив, що у кредитному договорі, додатковій угоді до нього, а також графіках погашення боргу розмір кредиту та щомісячних платежів визначено в доларах США, чим порушено ст. 192 ЦК України.

Крім того, за період часу з 2007 року курс долара США відносно гривні збільшився з 5 гривень 5 копійок до 26 гривень 92 копійок, що свідчить про несправедливі умови кредиту.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг за кредитним договором в розмірі 1 423 106 грн 13 коп., еквівалент 55 698 дол. США 87 центів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року скасовано, справу в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договорів іпотеки направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк»» проти апеляційної скарги заперечив.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір від 26 серпня 2005 року та додаткова угода № 1 до нього від 25 травня 2007 року в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті, а також графіки погашення боргу не суперечать чинному законодавству, зокрема статтям 192, 533 ЦК України та статтям 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак підстави для визнання правочинів недійсними відсутні.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KIB0GF0083008Б.

Кредит у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі: 83 37,50 дол. США.

Строк кредиту: до 26 серпня 2025 року.

Відсоткова ставка: 1,06% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,40 % від суми виданого кредиту плюс суми, розрахованої відповідно до п. 3.11. договору.

Цільове призначення: на придбання житлового будинку у сумі 63 750,00 дол. США і на оплату страхових платежів у розмірі 19 387,50 дол. США.

Відповідно до п. 1.1. договору, погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 997,19 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, пенею.

25 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладенододаткову угоду № 1 до кредитного договору від 26 серпня 2005 року, якою внесли зміни у п. 1.1., та домовились про те, що розмір відсотків за користування кредитом становить 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісія становить 0,20 % від суми виданого кредиту, а розмірщомісячного платежу встановлено на рівні 835,46 дол. США.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що умови п. 1.1. кредитного договору, п. 1 додаткової угоди та графіків погашення заборгованості є несправедливими, порушують норми чинного законодавства, законні права та інтереси ОСОБА_1 як споживача кредитних послуг, оскільки розмір кредиту та щомісячних платежів виконання зобов'язання визначено в доларах США.

Позивач зазначає, що на момент укладення спірного кредитного договору не був обізнаний, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором несе виключно він, банком не повідомлена сукупна вартість кредиту на момент укладення договору, а також не повідомлена яка методика використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом, процентам та комісією.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частиною 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов'язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість виконання зобов'язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» уповноважений здійснювати операції з валютними цінностями згідно банківської ліцензії № 22 від 04 грудня 2001 року, дозволу НБУ № 22-2 від 29 липня 2003 року.

Вирішуючи спір, суд вірно встановив, що позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис накредитному договорі.

При цьому судом першої інстанції вірно взято до уваги роз'яснення, які містяться в абз. 1 п. 16 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з якими, зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком порушена, чинна на час укладення спірних договорів, частина 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме банк не повідомив про переваги та недоліки схеми кредитування; що ризик девальвації покладено саме на позивача; про методику, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання, колегія суддів відхиляє, оскільки укладений між сторонами кредитний договір містить усі основні положення, які банк має повідомити особі, яка отримує кредит. Зокрема, позивач за зустрічним позовом був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис накредитному договорі.

Доводи апеляційної скарги про наявність дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини позивачем не підтверджені.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 березня 2017 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 19 лютого 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко