Справа № 487/7255/18 Суддя першої інстанції Павлова Ж.П.
Провадження № 22-ц/812/1123/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Лептугою С.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_4. ,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Доводи позовної заяви обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07 червня 2006 року.

Від шлюбу мають сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач за виконавчим листом № 2-1303, виданим Заводським районним судом м. Миколаєва 24 березня 2006 року сплачував на її користь аліменти на сина у розмірі 250 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму в місяць на дитину, починаючи з 10 лютого 2006 року до його повноліття.

З 01 вересня 2018 року син поступив навчатися в Миколаївський юридичний коледж Національного університету «Одеська юридична академія», форма навчання денна, строк закінчення навчання - ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв`язку з цим нею було підписано договір із навчальним закладом № 5 про надання освітніх послуг, відповідно з яким вартість навчання за рік навчання складає 16 975 грн.

28 липня 2018 року нею була сплачена вартість навчання за вказаним договором у сумі 16 975 грн. Такі витрати на дитину вона вважає додатковими.

Посилаючись на те, що вона не може повністю забезпечити повноцінне навчання своєї дитини та його утримання, з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина у розмірі 2 027 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2018 року і до закінчення навчання - ІНФОРМАЦІЯ_2 та половину додаткових витрат в сумі 8 487 грн. 50 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн., щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2018 року і до закінчення дитиною навчання ІНФОРМАЦІЯ_2, але не більш як до досягнення ним 23 років. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В задоволенні вимог про стягнення витрат сплачених за навчання в сумі 8 487 грн. 50 коп. відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що дитина навчається на денній формі навчання на контрактній основі у зв`язку з чим не взмозі працювати та отримувати доходи, відповідач має можливість утримувати дитину, а тому суд вважав за необхідне стягнути аліменти у розмірі 1 200 грн. з огляду на те, що відповідач також має на утриманні двох малолітніх дітей.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат суд виходив із того, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду повністю та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

Скаржник вказувала, що відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

01 січня 2019 року набув чинності Закон України «Про державний бюджет України» на 2019 рік, відповідно до якого збільшився прожитковий мінімум, у зв`язку із чим збільшились мінімальний гарантований та рекомендований розміри аліментів, а тому вважала за можливе сплату відповідачем аліментів на дитину в розмірі 2 027 грн. щомісячно й до закінчення навчання.

Що стосується додаткових витрат, скаржник зазначала, що оскільки з 01 вересня 2018 року син здобуває освіту в юридичному коледжі, вона підписала із навчальним закладом Договір № 5 про надання освітніх послуг. На час підписання договору та оплати послуг за навчання син ще був неповнолітнім, а тому оплата цих послуг є додатковими витратами.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу відповідач та третя особа не скористались.

Відповідач в судове засідання вдруге не з`явився, проте надавав до суду першої інстанції свої письмові пояснення, отримав копію апеляційної скарги та ухвалу апеляційного суду про відкриття провадження у справі, між тим судову повістку про виклик до суду на 04 липня 2019 року не отримав з невідомих причин. Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що знаючи про судовий процес, учасник справи повинен в розумні інтервали вживати заходів аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року). Отже колегія суддів вважала за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд досліджує докази, що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.

07 червня 2006 року шлюб сторін було розірвано.

Згідно до виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-1303/2006 19 липня 2006 року, з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 250,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 лютого 2006 року і до повноліття дитини.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_10 від 23 жовтня 2018 року, заборгованість по аліментам за вказаним виконавчим листом станом на 18 жовтня 2018 року, відсутня.

28 липня 2018 року між Національним університетом «Одеська юридична академія», ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір № 5 про надання послуг, відповідно з пунктом 3.2 якого замовник зобов`язується відшкодувати Університету витрати на підготовку Одержувача, за перший рік (перший курс) навчання у сумі 16 975, 00 грн.; за кожен наступний рік навчання у сумі 16 975, 00 грн. та того ж дня ОСОБА_1 було сплачено зазначену суму.

Наказом зазначеного учбового закладу від 13 серпня 2018 року № 2310-21 ОСОБА_6 зараховано до Миколаївського юридичного коледжу Національного університету «Одеська юридична академія» на денну форму навчання за спеціальністю 081 «Право» на контрактній основі. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 01 вересня 2018 року ОСОБА_6 навчається в цьому закладі.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку та сина передбачений нормами Сімейного Кодексу України, що викладені у главі 16.

Так, згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

При цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання і другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином ( ч. 2 ст. 200 СК України).

Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Таким чином забезпечення дитини, яка продовжує навчання на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків (ст. 180 СК України).

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, розглядаючи позови про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, суду необхідно встановити декілька юридичних фактів, зокрема: є дитина повнолітньою, чи продовжує вона навчатись, чи потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та чи є у відповідача матеріальна можливість таку допомогу надавати.

Отже, при визначені суми матеріальної допомоги суд має враховувати вартість навчання у навчальному закладі на денній формі навчання та ступень матеріальної допомоги іншого з батьків (матері дитини).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що син відповідача продовжує навчання у юридичному ліцеї на денній формі навчання, а тому він потребує матеріальної допомоги.

Відповідач в суді першої інстанції, визначаючи обов`язок по утриманню сина, який продовжує навчання, погоджувався сплачувати аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно до закінчення навчання, проте не надає доказів, які свідчили про його доходи.

Разом з тим, доводи відповідача щодо перебування на його утриманні двох малолітніх дітей та відсутність стабільного доходу знайшли своє підтвердження та були враховані судом.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що визначений розмір аліментів на повнолітнього сина в розмірі 1 200 грн. є правильним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, оскільки оскаржене рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Твердження скаржника з посиланням на підвищення прожиткового мінімуму та на ч. 2 ст. 182 ЦПК України, яка визначає, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не заслуговують на увагу, оскільки дане обмеження застосовується при визначені розміру аліментів на неповнолітню дитину. Між тим позивач просить стягнути аліменти посилаючись на норми ст. 199 СК України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, що виключає можливість застосування до вказаних правовідносин ч. 2 ст. 182 СК України.

Крім того, позивачем не доведено відповідними доказами за правилами ст.ст. 81-83 ЦПК України розмір заробітку (доходу) відповідача та чи достатній такий дохід задовольнити вимогу позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вказаною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою.

Наявність таких додаткових витрат з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Сімейним Кодексом України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які навчаються встановлено главою 16 СК України, зокрема ст. 199 цього Кодексу. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками та дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які не передбачають зобов`язання батьків нести участь у додаткових витратах на повнолітніх дочку чи сина.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року.