Справа № 361/5347/17
Провадження № 2/361/86/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 лютого 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Корніюк К.А., з участю представника позивача Орищук О.В., представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за простроченими процентами 61524,25доларів США, еквівалент 1616003,21грн. за кредитним договором №014/2553/74/51133, укладеним 28.12.2006р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль», мотивуючи тим, що банк видав відповідачу кредит, відповідач кредит отримав, але не виконав належним чином зобов'язання за договором і допустив прострочення у платежах по відсоткам за користування кредитом за період з 15.12.2013р. по 15.05.2017р. у вказаній сумі.

Відповідач подав відзив на позов, за змістом якого зазначив, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.03.2014р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору у позові ОСОБА_4 відмовлено. При цьому, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд встановив, що кредитний договір №014/2553/74/51133 від 28.12.2006р., підписаний між ОСОБА_5 і АТ «Райффайзен Банк Аваль», не є укладеним. Рішення набрало законно сили. На думку представника відповідача зазначене судове рішення, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення для вирішення даного спору, і оскільки рішенням суду встановлено, що кредитний договір №014/2553/74/51133 від 28.12.2006р., підписаний між ОСОБА_4 і АТ «Райффайзен Банк Аваль» не укладений, то з нього не виникли для відповідача зобов'язання, в тому числі по сплаті процентів, і відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язків, що виникли з неукладеного договору. Просив у позові відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому послався на те, що кредит відповідачу був наданий за особистою заявою ОСОБА_4 на отримання кредиту, що був між ними підписаний договір, з усіма істотними умовами договору відповідач був ознайомлений, він протягом тривалого часу користується кредитними коштами, після укладення кредитного договору з відповідачем укладено ряд додаткових угод і доповнень до кредитного договору. Посилання відповідача на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.03.2014р., як на підставу для відмови в даному позові, на думку позивача є безпідставними, оскільки висновки зроблені судом у названому рішенні не мають преюдиціального значення для даної справи, предметом розгляду у названій справі було визнання кредитного договору №014/2553/74/51133 від 28.12.2006р., укладеного між ОСОБА_4 і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» недійсним, і не була предметом розгляду в тій справі позовна вимога про визнання договору кредиту неукладеним. Тому вважав вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» обґрунтованими і просив їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у позові і відповіді на відзив, разом з тим, під час судового розгляду справи представник позивача не надав обґрунтування розміру заборгованості, яку просить стягнути, пославшись на те, що проценти нараховані за умовами кредитного договору від 28.12.2006р. (п.5.5).

Представник відповідача надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що є рішення суду, в якому суд встановив, що вказаний договір кредиту не укладений, і тому відсутні підстави для нарахування і стягнення процентів, передбачених вказаним договором. У разі не визнання судом даної обставини, просив застосувати строк позовної давності, який пропущений позивачем, бо пред'являються до стягнення проценти, нараховані з 2013 року; крім того просив врахувати, що оскільки в 2015 році відповідачу позивач пред'являв вимогу про дострокове повернення кредиту, то взагалі були відсутні у подальшому нараховувати проценти за договором; просив звернути увагу, що позивач не обгрунтував нарахування процентів, зазначив процентну ставку явно вищу, ніж вказано у договорі, на який посилається.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані учасниками справи докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Позивач як докази надав суду заяву - анкету позичальника від 11.12.2006р. і кредитний договір №014/2553/74/51133 від 28.12.2006р., в якому сторонами зазначено ОСОБА_4 і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», за умовами договору банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 142500,00 доларів США строком на 240 місяців з 28.12.2006р. по 28.12.2026р., а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти шляхом внесення щомісячних платежів разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили всі істотні його умови, зокрема, умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами у справі будь -які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.03.2014 р. у справі № 743/180/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»" про визнання недійсним кредитного договору №014/2553/74/51133 відмовлено позивачу у задоволенні позову.

При цьому, вирішуючи зазначений спір, Ріпкинський районний суд Чернігівської області у своєму рішенні від 28.03.2014р. встановив таку обставину: що кредитний договір №014/2553/74/51133 від 28.12.2006р. між ОСОБА_4 і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», є неукладеним, оскільки договір не містить всіх істотних умов; і підставою для відмови у позові був висновок суду про те, що неукладений договір не може бути визнаний судом недійсним.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.03.2014 р. у справі № 743/180/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору набрало законної сили.

Таким чином, факт неукладення між Райффайзен Банк Аваль і ОСОБА_4 кредитного договору №014/2553/74/51133 від 28.12.2006р., а точніше той факт. Що вказаний договір неукладений, - є обставиною, встановленою судовим рішенням у цивільній справі, у якій брали участь ті самі сторони. Отже ця обставина вже вважається встановленою судовим рішенням, має преюдиціальне значення для даної справи, дана обставина не потребує нового доведення і не може бути спростована чи не взята до уваги судом при розгляді даної справи. До того ж ніяких відповідних позовних вимог позивач не заявив, доказів з метою доведення іншого та спростування даного твердження позивач суду не надав.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Обов'язки у сторін, передбачені договором, виникають з моменту його укладення. У разі неукладення договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов'язків щодо його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018р. у справі №316/3022/14.

Щодо посилань позивача на те, що у вказаному рішенні не було заявлено вимогу про визнання договору неукладеним, тому вказана встановлена судовим рішенням обставина, а саме: що договір є неукладеним, не може бути прийнята судом як обставина, встановлена судовим рішенням, - то такі посилання позивача не відповідають вимогам закону, оскільки дана обставина встановлена безпосередньо при дослідженні і встановленні обставин, що стосуються укладення договору, відносяться саме до моменту його укладення (враховуючи, що позовною вимогою, яка розглядалась, була вимога про визнання договору недійсним - що означає недійсним з моменту укладення.) Також суд враховує, що сама по собі відмова у позові про визнання договору кредиту недійсним не означає невстановлення судом вказаної відповідачем обставини щодо неукладення договору, оскільки саме те, що судом була встановлена дана обставина, і слугувало підставою для відмови у позові. Посилання позивача на те, що в даному випадку це є висновком суду, а не встановленою обставиною, тому дане рішення не має преюдиціального значення для розгляду даної справи, також не відповідає дійсності, оскільки судом у згаданому рішенні було вставлено, що договір не був укладеним (обставина), і тому суд на підставі даної встановленої обставини зробив висновок, що відсутні підстави для визнання недійсним неукладеного договору (висновок).

Аналізуючи ту обставину, що після підписання даного кредитного договору (визнаного судом неукладеним), сторони підписували додаткові угоди до нього, то суд не бере вказані додаткові угоди до договору кредиту до уваги при розгляді даної справи, оскільки позивач просить стягнути борг по кредиту, виданий саме по вказаному договору кредиту, а не за додатковою до нього угодою, а проценти, які просить стягнути позивач, нараховані так само за умовами саме того кредитного договору, який є неукладеним. Принаймні позивач як на підставу для стягнення процентів, послався на умови вказаного договір кредиту (неукладеного). Позивач не заявив будь-яких інших вимог, які б стосувались вимоги про повернення з інших підстав тих коштів, які були отримані за неукладеним договором кредиту, не заявив вимог про визнання договору кредиту (на умовах додаткової угоди) дійсним, укладених, не заявив вимог, що стосувались би стягнення компенсацій за користування коштами, отриманими за неукладеним договором, тощо. А розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог і з тих підстав, з яких позов заявлено, суд робить висновок, що оскільки договір кредиту, за яким позивач нарахував проценти і просить їх стягнути, є неукладеним (що встановлено у судовому рішенні між тими самими сторонами), то за даним договором позивач не мав підстав нараховувати і вимагати від відповідача проценти, а у відповідача не виникли зобов'язання по сплаті процентів за користування грошовими коштами на умовах вказаного договору. Питання щодо наявності чи відсутності у відповідача будь-яких інших зобов'язань не є предметом розгляду в даній справі.

Крім того, слушними є зауваження відповідача щодо необгрунтованості нарахування вказаних сум та їх стягнення з відповідача.

Також слушним є посилання відповідача , що позивачем пропущено строк позовної даності за вимогами про стягнення сум, які були ним нараховані поза межами позовної давності, визначеного законом у три роки.

При наведених вище обставинах відсутні підстави для задоволення позову про стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами за договором кредиту №014/2553/74/51133 від 28.12.2006р. - за умовами цього договору.

Таким чином, позов про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, нарахованих за договором кредиту №014/2553/74/51133 від 26.12.2006р., який є неукладеним, задоволенню не підлягає і в ньому слід відмовити за його необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 3, 207, 526, 626, 627, 638, 1054, 1055 ЦК України, ч.1 ст. 76, ч.4 ст.82, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за договором кредиту №014/2553/74/51133 від 28.12.2006р. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити рішення суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення складено 18 лютого 2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова