Ухвала

Іменем України

05 липня 2019 року

м. Київ

справа № 1512/11805/2012

провадження № 61-11993ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розподіл житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 17/100 частин у будинку,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила суд виділити їй в натурі 54/100 частин в житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , а саме: приміщення 1-5 коридор, площею 4 кв. м, 1-6 кухня, площею 7,6 кв. м, 1-7 кухня, площею 7 кв. м, 1-8 санвузол, площею 4,3 кв. м, 1-9 житлова, площею 25,3 кв. м, гараж літ. «Б», вбиральня літ. «Е»; визнати за нею право власності на 54/100 частини у житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 ; визнати за нею право користування земельною ділянкою площею 377 кв. м за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2010 року залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30 травня 2012 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2011 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

26 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; виділити в натурі 1/2 частину цього будинку; визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , виділивши їй у користування 1/2 частину.

26 листопада 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просили припинити її право власності на 17/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 17/50 частин цього житлового будинку з надвірними спорудами, що складається з житлової кімнати під літ. 2-2, житловою площею 7,5 кв. м, кухні літ. 2-1, площею 7,3 кв. м, розташованих на земельній ділянці розміром 596 кв. м (17/100 частин в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , 17/100 частин, які належали ОСОБА_2 ); визнати за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою, площею 596 кв. м, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно 17/50 частин будинку № 4 за вказаною адресою .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17 вересня 2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , виділення в натурі 1/2 частини будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 17/100 частин у будинку - залишені без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року - без змін.

У липні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду подана касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, виділення в натурі 1/2 частини будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою та позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 17/100 частин у будинку без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що справа неодноразово призначалась до судового розгляду, а саме на 30 серпня 2018 року та 04 жовтня 2018 року. Про дату та час розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , повідомлялись судом належним чином у порядку, передбаченому ЦПК України. У зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_3 у судове засідання без поважних причин та повторною неявкою ОСОБА_1 без надання доказів поважності причин неявки у друге судове засідання суд першої інстанції обґрунтовано залишив позовні заяви без розгляду.

Доводи касаційної скарги вже були предметом дослідження в апеляційній інстанції, зводяться до переоцінки доказів, а зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Обрана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 при розгляді справи позиція вказує на їх небажання приймати участь у розгляді та свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами (стаття 44 ЦПК України).

Крім того, відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, тому право ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на справедливий суд не порушено.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розподіл житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 17/100 частин у будинку, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк