Дата документу 02.07.2019 Справа № 337/1167/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/1167/19 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
№ 22-ц/807/2257/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, відсотків та штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи 02.02.2019 року, позивач ОСОБА_2 , звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 67,47, що зареєстровано відповідно до свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 , 19.04.2005 року , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1/2 частини якої належить на праві приватної власності відповідачу; заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією виникнення, переходу, припинення речових прав, скасування державної реєстрації прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 67,47, що зареєстровано відповідно до свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 , 19.04.2005 року , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1/2 частини якої належить на праві приватної власності відповідачу; заборони державним реєстраторам, на яких покладаються функції державного реєстратора реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб проводити будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією місця проживання (перебування) фізичних осіб - виникнення, переходу, припинення скасування державної реєстрації в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 67,47, що зареєстровано відповідно до свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 , 19.04.2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1/2 частини якої належить на праві приватної власності відповідачу (пп. 10) п. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 20.02.2019 року на електронних інформаційних ресурсах з продажу нерухомості, у продажу з`явилась квартира за схожими параметрами запиту, що належить відповідачу, а відтак він може реалізувати нерухомість, чим створити перешкоди для фактичного стягнення з нього боргу.

За ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорю прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися да суду.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позву не суперечать закону та роз`ясненням наданим у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за якими розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За матеріалами справи позов заявлений на суму, яка перевищує 180 000 гр., вжиття заходів забезпечення позову не суперечить закону.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що немає доказів того, що відповідач має намір реалізувати нерухомість, суперечать його ж доводам апеляційної скарги, позаяк він вважає, що його права порушені, хоча незрозуміло чим саме, якщо він не бажає відчужувати майно.

Адже метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто забезпеченням позову є лише тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Безпідставними є і інші доводи скарги. Так, доводи про не співмірність забезпечення, не підтвердженні наданням відповідних доказів про вартість нерухомого майна, доводи про порушення прав іншого співвласника не є переконливими тому що суд лише частково задовольнив заяву та наклав заборону відчуження лише на Ѕ частку квартири.

Доводи про необхідність надання позивачем доказів наявності у відповідача іншого майна, на яке має бути накладений арешт, не ґрунтуються на законі.

Навпаки, за положеннями ч. 4 ст. 156 ЦПК, у разі вжиття судом заходів забезпечення позову про стягнення грошової суми відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму.

Тож відповідач не позбавлений ані можливості вимагати в інший спосіб забезпечити позов, надавши перелік належного йому майна, яким може бути здійснене забезпечення, ані реалізувати свої права, встановлені ч. 4 ст. 156 ЦПК.

Тож судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 липня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков