Провадження № 2/201/1156/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 лютого 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

06.11.2018р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини (а.с. № 2).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.11.2018р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 23).

В позовній заяві, позивачка з урахуванням уточнень від 13.02.2019р. (а.с. № 2, 36) посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/301/16ц від 10.03.2016р. (під головуванням судді Батманової В.В.) з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 05.07.2001р.народження в твердій грошовій сумі 1000грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 13.01.2016р. Як зазначає позивачка у звязку з навчанням сина ОСОБА_4 виникли додаткові витрати на його утримання, що склали 24 020грн., позивачка не може їх оплачувати самостійно, оскільки отримує мінімальну заробітну плату. У звязку з цим позивачка просить стягнути з відповідача на її користь Ѕ понесених додаткових витрат на утримання дитини у сумі 12 010грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 300грн.

В наданій суду 13.02.2019р. заяві представник позивачки - ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 25.10.2018р. - а.с. №20) уточнені позовні вимоги в редакції від 13.02.2019р. підтримала та просила суд їх задовольнити, справу розглядати за її відсутністю, без фіксування процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 36).

Відповідач в судові засідання, які призначалися на 18.12.2018р. та 13.02.2019р., двічі поспіль не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином: за адресою вказаною позивачкою у позові та через оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 33). Проте конверти з судовими повістками на 18.12.2018р. та 13.02.2019р. не були вручені відповідачу під час доставки, згідно відомостям з сайту «Укрпошти» (а.с. № 26, 27) та роздруківки відомостей служби доставки ТОВ «Нова Пошта» (а.с. № 34, 35).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

10.03.2016р. рішенням Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська по справі № 201/301/16ц від (під головуванням судді Батманової В.В.) з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 05.07.2001р.народження в твердій грошовій сумі 1000грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 13.01.2016р. (а.с. № 6).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 Навчається у ДВНЗ «Національному гірничому університеті» та проплатив за навчання у 2015р. - 1300грн., у 2016р. 6300грн., у 2017р. - 6300 грн. та усього за період з 2015р.-2017р. 13 900грн. (а.с. №10).

Крім того, ОСОБА_6 отримував освітні послуги у центрі розвитку «Діалог» згідно договору №20/2018 про надання освітніх послуг (підготовка до ЗНО).

Згідно довідок про сплату за освітні послуги надані ОСОБА_3 було сплачено за вересень 2017р. - 980грн., за жовтень 2017р. 1760грн., грудень 2017р. 980грн., січень 2018р. 1440грн., лютий 2018р. 1280грн., березень 2018р. 1120грн., квітень 2018р. 1440грн., а всього на суму 10 120грн. (а.с. № 8, 9, 11-18).

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.). У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017р. у справі № 6-1489цс17.

В постанові Верховного Суду від 05.07.2018р. у справі № 750/9883/16-ц зазначається, що стаття 185 СК України містить в собі приблизний перелік особливих обставин. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у звязку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку (а.с. № 40-42).

Так, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, понесені нею за оплату освітніх послуг та навчання у ДВНЗ «Національному гірничому університеті», які згідно вищевикладеному зобовязаний нести той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину.

При розгляді справи також враховано, що позивачка в підтвердження отримання нею мінімальної заробітної плати, до матеріалів справи долучила довідку про розмір заробітної плати за період з січня 2018р. по січень 2019р., з якої вбачається, що її середня заробітна плата з січня 2018р. по січень 2019р. складає 4085грн. (без утримань) ( а.с. № 38).

Таким чином, понесені позивачкою витрати на навчання дитини в сумі 24 020грн. є додатковими витратами на дитину у розумінні ст. 185 СК України, їх розмір підтверджений належними та допустимими доказами (а.с. № 8-18), а тому половина цих витрат у розмірі 12 010 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Розрахунок суми, на стягненні якої наполягала представник позивачка після виправлення 13.02.2019р. арифметичної помилки при складанні позовної заяви, судом перевірено (а.с. № 36, 37).

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Розглядаючи вимоги позивачки про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 300грн., суд приходить до наступного.

Згідно з ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на те, що позивачкою було надано довідку видану адвокатом ОСОБА_7 (діє на підставі №295 від 28.10.2002р. - а.с. № 39) про сплату гонорару у розмірі 300 грн. за складання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини (а.с. №19), суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивачки та відповідно до положень чт. 137 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати понесені на оплату правничої допомоги у розмірі 300грн.

З огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704грн. 80коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. за майновими вимогами (позов подано 06.11.2018р.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, ч.ч. 1, 2 ст. 183, ст. 182, 185 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3, правовою позицією, яка викладена в постанові ВСУ від 13.09.2017р. у справі № 6-1489цс17, постановою ВС від 05.07.2018р. у справі № 750/9883/16-ц, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 137, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_1), 22.11.1972р. народження, на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 12 010 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені по оплаті правничої допомоги в розмірі 300грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Н.В.Ткаченко