Провадження №2/523/1747/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2019 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань- Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.08.2018р. звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 112179,90 грн з урахуванням неустойки в розмірі 15306,06грн, та витрати на сплату судового збору в розмірі 1127,80 грн..

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що 29.11.2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 96087,12грн., що в еквіваленти за офіційним курсом НБУ станом на 29.11.2017р. становило 3576 дол.США (1 дол.США-26,87 грн.) без нарахування відсотків, які відповідач зобов'язався повернути позивачу не пізніше 01.03.2018р.в гривні, в розмірі, еквівалентному 3576 дол.США за офіційним курсом НБУ станом на дату фактичного повернення позики. У звязку з ухиленням відповідача від повернення грошових коштів та не виконанням умов договору позики, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений належним чином за адресою реєстрації місця проживання, що підтверджується підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, однак в судове засідання не зявився, відзиву, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ст.280 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно договору про надання безвідсоткової позики від 29.11.2017р.та з розписки, складеної 29.11.2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/2, кв.45, м.Одеса, отримав від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, безвітсоткову позику в розмірі - 96087,12 (девяносто шість тисяч вісімдесят сім) гривень 12 коп, що в еквіваленти за офіційним курсом НБУ станом на 29.11.2017р. становило 3576 дол.США (1 дол.США-26,87 грн.), та зобовязався повернути вказані кошти не пізніше 01.03.2018р..(а.с.9-10,11).

Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст. ст. 549-552 ЦК України.

Зазначена неустойка нараховується у грошовій або майновій формі від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів за договором позики відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України.

Так, пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

За нормами частин 1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч.1,2 ст.77 ЦПК України).

Згідно з нормами ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доводи позивача про стягнення грошей, які нараховані від суми боргу в еквіваленті в доларах США не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач отримував позику в гривнях.

Відповідно до договору та розписки від 29.11.2017р., ОСОБА_2 отримав у позику грошову суму в розмірі 96087,12 гривень, а тому і розрахунок пені і стягнення заборгованості проводиться у гривні.

Згідно п.п.б) п.7.2 розділу 7 «Відповідальність сторін» договору від 29.11.2017р., у разі не своєчасного повернення позики позичальник сплачує неустойку в розмірі 0,10% від загальної суми заборгованості за кожен день затримки виконання розрахунків за даним договором.

У строк, визначений в розписці, та до теперішнього часу гроші позивачу не повернуто.

Отже, враховуючи вказані норми, сума нарахованої пені за попередній час -158 днів на суму 96087,12 грн. за період з 01.03.2018р. по 06.08.2018р. складає 15181,76 грн. (96087,12 грн.(сума заборгованості) Х 0,10% (п.7,2 договору) Х 158 днів(кількість днів прострочки)/100).

Станом на 06.08.2018 р. сума заборгованості позичальника за договором позики, з урахуванням суми позики та пені, складає 111268,88 грн.(96087,12+15181,76), з яких сума позики складає 96087,12 грн., пеня за прострочення виконання зобовязання у розмірі 15181,76грн..

Отже, вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1112,69 грн.

Керуючись ст.ст.13, 74-76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 293, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7) суму боргу за договором про надання безвідсоткової позики від 29.11.2017р. у розмірі 111268 (сто одинадцять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 88 коп., з яких сума основної заборгованості складає 96087,12 грн., пеня за прострочення виконання зобовязання у розмірі 15181,76грн., та судовий збір у розмірі 1112,69 (одна тисяча сто дванадять) гривень 69 коп.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення складено 01.02.2019 року.

Суддя: