КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3021/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Олійника В.І.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» поданою його представником - Стоян Мариною Миколаївною на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року

у справі за скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», заінтересовані особи: Акціонерне товариство Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Tigaret A.S.), Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитро Євгенович про визнання дій незаконними, скасування постанов,

встановив:

в листопаді Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із вищезазначеною скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження за вищезазначеною скаргою в частині вимог про визнання незаконними дій Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. щодо винесення постанов від 16 жовтня 2018 року та 01 листопада 2018 року в частині стягнення виконавчого збору та їх скасування.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що хибними є твердження суду першої інстанції про те, що вимоги скаржника щодо стягнення виконавчого збору не можуть бути предметом розгляду суду, який видав виконавчий документ, оскільки, дії посадової особи органу державної виконавчої служби щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору є взаємопов'язаними, так як в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №57254657 від 01 листопада 2018 року невірно зазначена сума виконавчого збору, що робить таку постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що оскарження постанови в частині стягнення виконавчого збору не може бути здійснено окремо від оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження в цілому.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі в частині вимог про визнання незаконними дій Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. щодо винесення постанов від 16 жовтня 2018 року та 01 листопада 2018 року в частині стягнення виконавчого збору та їх скасування, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені вимоги повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства у відповідності до норм КАС України.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з наступних підстав.

Статтею 477 ЦПК України, яка є спеціальною нормою, встановлено, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах також дійшла висновку, що крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що заявник оскаржує дії державного виконавця відносно виконавчого провадження, яке відкрито на підставі відповідного виконавчого документа, в тому числі заявник просить визнати незаконними дії державного виконавця стосовно винесення ним постанов про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, а також скасувати їх.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі в частині вимог про визнання незаконними дій Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. щодо винесення постанов від 16 жовтня 2018 року та 01 листопада 2018 року в частині стягнення виконавчого збору та їх скасування.

Згідно з вимогами ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки суду в оскаржуваній ухвалі відповідають вимогам закону, матеріалам справи та заявленим вимогам у справі.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» подану його представником - Стоян Мариною Миколаївною залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

В.І. Олійник