Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 367/6376/15-ц

провадження № 61-33608св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, на рішення Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є.М., Кулішенка Ю.М., Мережко М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент» (далі - ТОВ «Фордон Есет Менеджмент»), що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним, стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2013 року між ТОВ «Фордон Есет Менеджмент» та ОСОБА_1 був укладений попередній договір, за умовами якого сторони домовились у строк не пізніше 15 жовтня 2015 року укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно з пунктом 1.2 попереднього договору нерухомим майном (квартирою) за цим договором та, відповідно, основним договором є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 71,9 кв. м. Попереднім договором також передбачено сплату покупцем загальної суми у гривнях, розмір якої дорівнює еквіваленту 74 344,60 дол. США.

Вважає, що попередній договір від 18 жовтня 2013 року є нікчемним відповідно до частини першої статті 635 та частини першої статті 220 ЦК України, оскільки цей правочин нотаріально не посвідчений. Разом з тим, позивач виконала умови попереднього договору, передала відповідачу суму (авансу) у гривнях, розмір якої дорівнює еквіваленту 23 107,39 дол. США, та проживає в указаній квартирі АДРЕСА_1. Покупець сумлінно виконувала свої зобов'язання за договором, проте, через дії керівництва компанії забудовника подальше проживання в квартирі, яка є предметом даного договору, не можливе. Представники відповідача вимагають достроково сплатити вартість квартири, а також вимагають сплати додаткових платежів. У подальшому співробітники забудовника демонтували електричний лічильник та перекрили водопостачання у квартирі, що унеможливлює проживання у квартирі.

Враховуючи, що договором зобов'язано покупця сплатити гривневий еквівалент доларової суми, відповідачем отримано від позивачки на виконання нею умов цього договору грошові кошти, що є еквівалентом 23 107,39 дол. США, тому розмір коштів, що підлягає поверненню у зв'язку з недійсністю попереднього договору, складає 608 417,57 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу квартири від 18 липня 2013 року, укладений між ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська Інвестиційна група», та ОСОБА_1; стягнути з ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська Інвестиційна група» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 608 417,57 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним попередній договір від 18 липня 2013 року, укладений між ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська Інвестиційна група», та ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська Інвестиційна група» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 608 417,57 грн. Стягнуто з ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська Інвестиційна група» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач на виконання умов попереднього договору сплатила грошові кошти у розмірі 608 417,57 грн, що еквівалентно 23 107,39 дол. США. Оскільки попередній договір між позивачкою та відповідачем був укладений у письмовій формі, без додержання вимог про нотаріальне посвідчення і державну реєстрацію, тому він є нікчемним та підлягає визнанню недійсним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення суми по попередньому договору та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група», на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 204 580 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки у відповідності до статті 216 ЦК України недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю, а сторони зобов'язані повернути одна одній все, що фактично отримано ними згідно з таким договором, тому позивачу підлягає поверненню фактично сплачена нею сума у розмірі 204 580 грн. Вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 608 417, 57 грн апеляційний суд вважав такою, що не ґрунтується на законі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Рішення місцевого і апеляційного судів в частині визнання попереднього договору недійсним сторонами не оскаржено, тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, скасувавши рішення місцевого суду, стягнув суму заборгованості у розмірі фактично сплачених позивачем на виконання недійсного попереднього договору, не врахувавши умови цього договору про визначення доларового еквівалента при здійсненні розрахунку. Оскільки на момент сплати позивачем грошових сум у гривні на виконання попереднього договору сума в еквіваленті становила 23 107,39 дол. США, поверненню підлягає саме 608 417,57 грн. В обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15, у справі № 6-1672цс16, згідно з якими у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України (далі - НБУ) на день ухвалення рішення.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 18 липня 2013 року між ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє від імені та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська Інвестиційна група» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено попередній договір.

Відповідно до пункту 1.1 попереднього договору сторони зобов'язуються в майбутньому, в строк не пізніше 15 жовтня 2015 року, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) (основний договір) на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 1.2 цього договору нерухомим майном (квартирою) за цим договором та, відповідно, основним договором є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 71,9 кв. м.

Пунктом 2.1 попереднього договору передбачено, що в оплату за нерухоме майно, що купується, до оформлення основного договору покупець сплачує продавцю загальну суму (аванс) у гривнях, що дорівнює еквіваленту 74 344,60 дол. США.

Встановлено, що вказаний попередній договір нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 червня 2013 року власником квартири АДРЕСА_1 є Пайовий закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Ірпінська Інвестиційна група» ТОВ «Фордон Есет Менеджмент».

У пункті 2.2 попереднього договору сторони погодили, що всі платежі за цим договором здійснюються в національній валюті України - гривні, за офіційним курсом НБУ на момент здійснення платежу + 1 %.

У пункті 2.3 попереднього договору визначено, що оплата суми (авансу), визначеної у пункті 2.1 договору, здійснюється покупцем на поточний рахунок продавця у гривнях у наступному порядку: 14 914,04 дол. США за курсом НБУ + 1 % на дату здійснення платежу, не пізніше 3-х банківських днів після дати підписання цього договору; 59 430,56 дол. США за курсом НБУ на дату здійснення платежу. Ця сума повинна бути сплачена починаючи з 18 липня 2013 року до 30 вересня 2015 року (27 платежів), щомісячно не менше 1 034 дол. США.

У розділі 5 попереднього договору сторонами передбачено також порядок повернення всіх фактично отриманих від покупця коштів у разі, якщо основний договір не буде укладено в залежності від вини однієї із сторін (пункти 5.8, 5.9 договору).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Як вбачається з позову і відзиву сторін цього спору, ними по різному тлумачиться порядок повернення сплачених коштів.

Так, спір стосується застосування частин першої та другої статті 533 ЦК України щодо можливості як виконання грошового зобов'язання у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу так і повернення виконаного у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату повернення такого платежу.

Місцевий суд задовольняючи вимоги позову вважав обґрунтованими доводи позивача про необхідність повернення йому продавцем коштів у такому самому порядку, в якому покупцем платежі були здійснені.

Апеляційний суд задовольняючи частково позовні вимоги, погодився із стороною відповідача про те, що сторони у договорі встановили гривневий еквівалент вартості квартири на день укладення договору і на день сплати чергових платежів, і його умови передбачають порядок розрахунку при поверненні коштів лише як розрахунок у національній валюті - гривні без зазначення еквівалента у доларах США.

З метою правильного вирішення цього спору суди першої й апеляційної інстанцій мали, враховуючи вимоги статті 213 ЦК України, витлумачити пункти 5.8, 5.9 попереднього договору.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов'язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання за недійсним договором іноземної валюти, якщо інше не передбачене законом чи договором, одержувач коштів зобов'язаний повернути іншій стороні таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд з огляду на положення статей 524, 533 ЦК України має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в еквіваленті до іноземної валюти у разі спору щодо укладених цивільно-правових угод, які виконуються на території України, у яких визначено у грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

ЦК України не пов'язує можливість застосування наслідків недійсності правочину з добросовісністю сторін правочину, і добросовісність сторони до уваги не береться. Сторони зобов'язані повернути усе, отримане за недійсним правочином лише тому, що правочин визнано недійсним.

Встановлено, що сторони погодили розрахунок та сплату коштів за попереднім договором в іноземній валюті з перерахунком в національну грошову одиницю України на дату здійснення платежу.

Установлено також, що позивач на виконання попереднього договору, який хоч і є нікчемним, однак визначав розмір та порядок внесення платежів, сплатила відповідачу 23 107,39 дол. США, оскільки сторони домовилися, що всі платежі за вказану квартиру здійснюються у національній валюті - гривні, проте за офіційним курсом НБУ на момент здійснення платежу + 1 %.

Правові наслідки, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 ЦК України).

Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан. У судовій практиці цей процес називають двосторонньою реституцією.

Такими наслідками будуть поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Враховуючи викладене, а також зміст попереднього договору, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача коштів - 23 107,39 дол. США, які були передані на виконання нікчемного правочину.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку про застосування статей 524, 533 ЦК України та стягнення грошової суми у національній валюті - гривні в еквіваленті до іноземної валюти.

Норми матеріального права були застосовані судом першої інстанції з дотриманням принципу пропорційності, тобто із забезпеченням належного балансу між інтересами сторін у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, суд першої інстанції в частині визначення розміру коштів, які підлягають поверненню позивачу відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення позову в цій частині.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, не врахував указані вище норми матеріального права, а тому помилково скасував рішення місцевого суду в оскаржуваній частині.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру коштів, які підлягають поверненню позивачу відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказане рішення в цій частині на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2,задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» про стягнення коштів за попереднім договором скасувати, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2016 року в цій частині залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська