Справа № 212/4256/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді: Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Поперечної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної працівник внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної працівник внаслідок ушкодження його здоров`я.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 15 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити.

Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористалася.

Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_1 з 28.01.2005 року по 09.09.2005 року працювала на посаді стрічковий прибиральник дільниці ДСФ ш. "Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком", правонаступником якого є відповідач; з 08.09.2005 року по 17.09.2006 року працювала на посаді грохотник дільниці ДСФ ш. "Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком", правонаступником якого є відповідач; з 21.09.2006 року по 19.02.2018 року працювала на посаді підземна стовбурова на проходці ш. "Тернівська" ШУ ПАТ "Кривбасзалізрудком"; 19.02.2018 року звільнена за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки.

Медичним висновком Науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.01.2019 р. № 14, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня (ХОЗЛ).

Після встановлення професійного захворювання, на підприємстві відповідача було складено Акт від 19.02.2019 року «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання». Відповідно до акту встановлено, що загальний стаж роботи Позивача становить 19 років 5 місяців з яких в умовах впливу шкідливих факторів 11 років 5 місяців (пункт 12 Акту). Працюючи стовбуровою на проходці ш. Тернівська" з 21.09.2006 року по 19.02.2018 року, ОСОБА_1 виконувала роботи з підіймання та опускання людей, матеріалів і вантажів на стовбурах шахт, що будуються, керувала кулачковими пристроями штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами з навантаження та розвантаження баддів, прибирала розсипану гірничу масу, очищала обладнання, спостерігала за справним станом засобів підіймання, гальмівних і запобіжних пристроїв, засобів сигналізації. Внаслідок недосконалості робочого місця, мавши місце порушень систем вентиляції, підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (пункт 16 Акту). Причинами виникнення професійного захворювання є концентрація пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - від 2,6 до 5,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (пункт 17 Акту).

Разом з цим до Акту від 19.02.2019 року «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» є окрема думка членів комісії з розслідування, відповідно до якої, ОСОБА_1 на протязі всього часу роботи своєчасно забезпечувалась протипиловими респіраторами типу "Лепесток-40", ефективність очистки повітря від пилу яких становить 99,9%, тому на думку членів комісії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідальність за виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 лежить безпосередньо на ній самій.

Висновком МСЕК серія 12 ААА № 054521 від 09.04.2019 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з наступним переоглядом 01.03.2020 року.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Посилання представника відповідача на окремну думку членів комісії до Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання, суд не приймає до уваги, оскільки інформаційною довідкою про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці від 23.08.2018 року встановлено та підтверджено наявність шкідливих умов праці. Професійний маршрут позивача зі шкідливими умовами праці на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» підтверджено також медичним висновком ЛЕК від 09.01.2019р. № 14.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 15 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, вона змушена постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває задишку при помірному фізичному навантаженні, приступо подібний сухий кашель, іноді з виділенням слизового харкотіння, важкість у грудній клітці, періодичний головний біль, запаморочення при перепадах АТ, періодичні приступи задухи, які знімаються інгалятором, загальна слабкість.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зарахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 40000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн.

У відповідності до ст. 440-1 ЦК УРСР, Закону України «Про охорону праці», керуючись ст. ст. ст.4,12,23,76-83,141,258,259,263,264,265,268,271,273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (50095 Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1а, ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду, в зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень, без утримання податку з доходів з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (50095 Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1а, ) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено та підписано без проголошення 16 липня 2019 року.

Суддя: І. Я. Чорний