Справа № 313/313/19
Провадження № 2/313/278/2019
20.08.2019 р. смт. Веселе
Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу в сумі 84 801, 60 грн. за договором позики від 04.11.2011 р.
Позивачка звернулася в суд із заявою розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки у судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення про його виклик, але у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.
Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
04.05.2011 р. cторони уклали договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 800, 00 доларів США на строк до 04.05.2012 р.
Укладання договору позики підтверджується борговою розпискою від 04.05.2011 р., яка видана відповідачем позивачеві під час передачі грошей (а.с.8).
З огляду на викладене між сторонами виникли правовідносини позики з усіма наслідками, відповідно до цивільного законодавства.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,-незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Під час укладання договору позики сторонами використана валютна прив`язка суми боргу до долару США, що узгоджується з вимогами ч 2 ст. 533 ЦК України у якій передбачено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Проте, відповідачка свої зобов`язання не виконала та до теперішнього часу не повернула позивачеві усі отримані в борг гроші.
З метою врегулювання даного спору в позасудовому порядку позивачка направляла претензії, в яких прохала повернути суму боргу отриману до договору позички і попередила про те, що у разі не повернення боргу вимушена буде звернутися до суду.
Перша претензія була направлена відповідачці 29.08.2016 р., яка останньою розглянута. Починаючи з грудня 2016 року по серпень 2017 року ОСОБА_2 добровільно частинами повернула позивачці борг у сумі 680 доларів США.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
З вересня 2017 року по теперішній час відповідачка припинила добровільно сплачувати борг.
Станом на 21 березня 2018 року, тобто на момент повторної направлення претензії, з урахуванням добровільного погашення ОСОБА_2 боргу, відповідачка має перед позивачкою борг по розписці від 04.05.2011 року в сумі 3 120 доларів США.
Відповідно до повідомлення від 19.02.2019 р. Національного Банку України, станом на 19.02.2019 рік, тобто на час звернення до суду з позовною заявою, 1 долар США становить - 27 грн. 18 коп., з них: 1 долар США становить 27,18 грн.
3 120 доларів США, які надано в борг х 27,18 грн. (ціна 1 долару) = 84 801,60 грн.
Відповідачка ОСОБА_2 станом на 19.02.2019 р. має борг перед ОСОБА_1 в сумі 84 801,60 грн. за договором позики.
Таким чином, судом встановлені порушення відповідачем обов`язків, що витікають з договірних відносин за позикою і тому заборгованість за договором позики підлягає стягненню з ОСОБА_3 у примусовому порядку.
Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 11, ст.ст. 3, 15, 16, 264, 257, 524, 533, 545, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 1-13, 81, 89,141, 258-259, 263-265, 280-282, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04.05.2011 р. в сумі 84 801, 60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 30.08.2019 р.
Суддя
Веселівського районного суду
Запорізької області А.О.Нагорний