Номер провадження: 22-ц/813/3885/19
Номер справи місцевого суду: 522/4840/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Науменко А.В., повний текст складено 26 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 19.06.2017 року вона надала відповідачці ОСОБА_5 довiренiсть на представництво її інтересів, як засновника ТОВ «Ороборос».

19.06.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла від імені та за дорученням ОСОБА_1 було укладено договір позики.

Однак, позивачка не надавала ОСОБА_5 довiреностi на укладення договору позики з вiдповiдачем ОСОБА_2 .

Оскільки, позивачка вважає, що договiр позики вiд 19.06.2017 року укладений з порушенням вимог чинного законодавства, не на її користь i не в її iнтересах, просила визнати недiйсним договiр позики вiд 19.06.2017 р., укладений мiж ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вiдiменi i в iнтересах якої діяла ОСОБА_5 на пiдставi довiреностi.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 , представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_4 , представник ОСОБА_1 зазначає, що судом не були неповно та всебічно з`ясовані обставини справи та доводи ОСОБА_1 , зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В судове засідання, призначене на 10 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 , а також її представник ОСОБА_4 , та відповідачка ОСОБА_3 не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 172, 175).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_7 представника ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19 червня 2017 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси, як засновника ТОВ «Ороборос», в тому числі в органах нотаріату з питання підписання будь-яких договорів, право на підписання договору позики, розписуватись за ОСОБА_1 , отримувати належні їй грошові кошти (а.с.8).

19 червня 2017 року мiж ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , яка діялавід імені i в інтересах ОСОБА_1 на пiдставi довіреності від 19 червня 2017 року був укладений договір позики, який посвідчений i зареєстрований в реєстрі за №1379 приватним нотаріусом Одеського міськогонотаріального округу Хомою А.С. (а.с. 7).

В подальшому, а саме 02 березня 2018 року, вищевказана довіреність була скасована на підставі заяви ОСОБА_1 , яка була посвідчена i зареєстрована в реєстрі за №419 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлевою О.М. (а.с. 9).

Крім того, судом встановлено, що 19.06.2017 року чоловік позивачки ОСОБА_9 дав згоду своїй дружині ОСОБА_1 на підписання договору позики з будь-якими фізичними та юридичними особами, про що свідчить його заява вiд 19.06.2017 р., яка посвідчена i зареєстрована в реєстрі за № 1377 приватним нотаріусом Одеського міськогонотаріального округу Хомою А.С. (а.с. 133).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 , діяла від імені i в інтересах ОСОБА_1 у відповідності наданої довіреності від 19 червня 2017 року та мала всі надані вказаною довіреністю повноваження на пiдписання договору позики, при підписанні якого не перевищила свої повноваження.

Згiдно ч.1 ст. 202, ч. 2,3 ст. 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вiдповiдно до ст. ст. 237-239 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

У відповідності до матеріалів справи та наданих доказів, які були досліджені судом (договiр позики вiд 19.06.2017 р., довіреність вiд 19.06.2017 р., заява ОСОБА_9 від 02.03.2018 р.), суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 мала достатнiй обсяг цивільної дiєздатностi та підписавши договiр позики не перевищила свої повноваження.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_1 жодним чином не уповноважувала ОСОБА_3 отримувати для неї, як для фізичної особи в позику грошові кошти на використання у особистих потребах та інші правочини майнового характеру, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки простовуються наданою довіреністю, так як ОСОБА_3 мала надані довіреністю від імені i в інтересах ОСОБА_1 повноваження на пiдписання договору позики та при підписанні якого не перевищила свої повноваження, вказана довіреність підписана особисто ОСОБА_1 .

Доводи про те, що судом не було прийнято до уваги, що в заяві-згоді ОСОБА_9 , як чоловіка ОСОБА_1 не було зазначено конкретного укладення договору позики, а тому викликає сумніви про вчинення його за вільним волевиявленням ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки19.06.2017 року ОСОБА_9 дав згоду своїй дружині ОСОБА_1 на підписання договору позики з будь-якими фізичними та юридичними особами та 19.06.2017 року був укладений договір позики у відповідності до наданих довіреністю повноважень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець