Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 127/22244/16-ц

провадження № 61-18196св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , фермерське господарство «Перлина Поділля-2011»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року в складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Нікушина В. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , фермерського господарства «Перлина Поділля-2011» (далі - ФГ «Перлина Поділля-2011») про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 21 лютого 2011 року між публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») та

ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 25/11КL, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 2 500 000,00 грн, строком до 20 лютого 2012 року. У подальшому до указаного договору між тими ж сторонами, 13 квітня 2011 року, 30 листопада 2011 року,

03 вересня 2012 року, 17 жовтня 2012 року, 07 лютого 2013 року, 20 березня

2013 року, 30 квітня 2013 року, 06 серпня 2013 року та 07 лютого 2014 року, були укладені додаткові угоди, відповідно до умов останньої угоди ліміт заборгованості становив 3 400 000,00 грн, а також встановлювалося зниження максимального ліміту кредитної лінії згідно з графіком. Також, умовами указаного договору було передбачено повернення кредитних коштів іпотекою та порукою. 21 лютого 2011 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 укладені договір іпотеки, зареєстрований приватним нотаріусом Дробахою В. О. за реєстровим № 133, та договір застави. 26 травня 2011 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_4 , 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_3 та

27 липня 2011 року між ПАТ «Златобанк» та ФГ «Перлина Поділля-2011» було укладено договори іпотеки. Відповідно до умов вказаних договорів предметом іпотеки та застави були: нежитлові будівлі та споруди, розташовані по

АДРЕСА_1 , загальною площею 965,0 кв. м, реєстраційний номер НОМЕР_11; земельна ділянка, площею 0,9792 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для промислового використання, кадастровий номер НОМЕР_1 ; трикімнатна квартира АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «MAZDA», тип легковий універсал-В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, колір чорний; трактор колісний, марка «YTO-Х1304», заводський № НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , 2008 року випуску; сільськогосподарське обладнання у кількості 41 одиниця; квартира АДРЕСА_2 ; чотирикімнатна квартира АДРЕСА_3 ; комбайн зернозбиральний марки «TUCANO 320», заводський № НОМЕР_7 , двигун № НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_9 , 2010 року випуску. 19 серпня 2016 року між ПАТ «Златобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (далі -

ТОВ «УМ Факторинг») були укладені договори № 667, 665 та № 664 про відступлення права вимоги за вказаними іпотечними договорами. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань, 20 серпня 2016 року, ТОВ «УМ Факторинг» направляло йому лист-вимогу щодо погашення заборгованості у розмірі 9 669 327,09 грн, проте коштів у рахунок виконання зобов`язання сплачено не було. 25 серпня 2016 року між ТОВ «УМ Факторинг» та ОСОБА_1 укладено договори № № 691, 693, 692, 694 про відступлення права вимоги за іпотечними договорами. З метою погашення заборгованості,

26 серпня 2016 року, на адресу ОСОБА_2 було надіслано лист з вимогою погасити наявну заборгованість за кредитним договором у розмірі

9 669 327,09 грн, а також попереджено про звернення стягнення на заставне майно у разі невиконання вимоги щодо погашення заборгованості.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд звернути стягнення на іпотечне майно шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки та застави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 21 лютого 2011 року № 25/11KL, укладеним між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 , у розмірі 9 669 327,19 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 3 400 000, 00 грн; заборгованість за процентами - 2 163 633, 62 грн; заборгованість зі сплати пені - 3 840 969, 91 грн; 3 % від простроченої суми -

259 723, 67 грн; штраф за неналежне виконання зобов`язання - 5 000,00 грн.

Стягнення заборгованості вирішено провести шляхом зверненням стягнення на предмет іпотеки та застави:

1) за договором іпотеки від 21 лютого 2011 року, укладеним між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 , зареєстрованим приватним нотаріусом Дробахою В. О. за реєстровим № 133, а саме на:

а) нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 965,0 кв. м, реєстраційний номер НОМЕР_11;

б) земельну ділянку, загальною площею 0,9792 га, з цільовим призначенням для промислового використання, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 .

2) за договором іпотеки від 26 травня 2011 року, укладеним між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_4 , а саме на квартиру

АДРЕСА_2 ;

3) за договором іпотеки від 17 жовтня 2012 року, укладеним між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_3 , а саме на квартиру

АДРЕСА_3 ;

4) за договором застави від 21 лютого 2011 року, укладеним між ПАТ «Златобанк» та ФОП ОСОБА_2 , а саме на:

а) автомобіль марки Mazda, моделі СХ 9, тип легковий універсал-В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, колір чорний;

б) трактор колісний, марки YTO-Х1304, заводський № НОМЕР_4 , двигун

№ НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , 2008 року випуску;

5) за договором застави від 27 липня 2011 року, укладеним між ПАТ «Златобанк» та ФГ «Перлина Поділля-2011» на транспортний засіб, а саме на комбайн зернозбиральний марки «TUCANO 320», заводський № НОМЕР_7 , двигун

№ НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_9 , 2010 року випуску,

шляхом передачі ОСОБА_1 предметів іпотеки і застави у власність та визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору, укладеного між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 , який був забезпечений договорами іпотеки та застави. У зв`язку із неналежним виконанням

ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань утворилась заборгованість, яку у добровільному порядку боржник не сплачує, у зв`язку із чим у іпотекодержателя та заставодержателя виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки та застави, а також одночасно поставити питання щодо визнання за ним права власності на предмет іпотеки та застави.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, виходив з того, що виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України, а тому вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог у визначений ним спосіб, а саме шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, не підлягають задоволенню, оскільки цей спосіб є позасудовим способом врегулювання такого питання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 рокупредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року дану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції. Разом з тим, заявник посилався на те, що апеляційним судом розглянуто справу по суті за відсутності позивача та його представника, судом безпідставно не прийнято до уваги заяву позивача щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що він перебував на лікарняному, а його представник у відрядженні за межами України.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначили, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 21 лютого 2011 року між ПАТ «Златобанк» та

ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 25/11КL, який було не однократно доповнено додатковими угодами.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором були укладені наступні договори:

21 лютого 2011 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 - договір іпотеки, згідно з яким у іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею

965,0 кв. м, реєстраційний номер НОМЕР_11; земельну ділянку, загальною площею 0,9792 га, з цільовим призначенням для промислового використання, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 .

26 травня 2011 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_4 - договір іпотеки, згідно з яким у іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 .

17 жовтня 2012 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_3 - договір іпотеки, згідно з яким у іпотеку було передано нерухоме майно, а саме:квартиру АДРЕСА_3 .

Крім того, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 21 лютого 2011 року № 25/11-KL, 21 лютого 2011 року між

ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави, відповідно до якого заставодавець, який зареєстрований як ФОП ОСОБА_2 , передав у заставу автомобіль марки «Mazda», моделі СХ 9, тип легковий універсал-В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ,

2008 року випуску, колір чорний, а також трактор колісний, марка «YTO-Х1304», заводський № НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , 2008 року випуску.

27 липня 2011 року між ПАТ «Златобанк» та ФГ «Перлина Поділля-2011» було укладено договір застави, відповідно до умов якого заставодавець передав у заставу транспортний засіб, а саме комбайн зернозбиральний марки

«TUCANO 320», заводський № НОМЕР_7 , двигун № НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_9 , 2010 року випуску.

19 серпня 2016 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено договори № № 667, 665, 664 про відступлення права вимоги за вказаними іпотечними договорами, відповідно до умов яких, первісний іпотекодержатель (ПАТ «Златобанк») відступив новому іпотекодержателю (ТОВ «УМ Факторинг») своє право вимоги за іпотечними договорами, укладеними між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_2 , а також між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_4

25 серпня 2016 року між ТОВ «УМ Факторинг» та ОСОБА_1 було укладено договори № № 691, 692, 693, 694 про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, відповідно до умов яких первісний іпотекодержатель

(ТОВ «УМ Факторинг») відступив новому іпотекодержателю ( ОСОБА_1 ) своє право вимоги за іпотечними договорами, укладеними між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 ; ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_4 ; ПАТ «Златобанк» та

ОСОБА_3 , а також укладений між ПАТ «Златобанк» та ФОП ОСОБА_2

Внаслідок порушення кредитних зобов`язань, станом на 19 серпня 2016 року, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 669 327,19 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 3 400 000,00 грн; заборгованість за процентами - 2 163 633,62 грн; заборгованість зі сплати пені - 3 840 969,91 грн;

3 % простроченої суми - 259 723,67 грн; штраф за неналежне виконання зобов`язання - 5 000,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у результаті неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яку він та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили, на підставі чого ОСОБА_1 просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на них за позивачем.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої цієї статті договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; надання іпотеко держателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотеко держателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотеко держателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Указаний висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі № 6-2967цс16.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18).

Отже, ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд, враховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі № 6-2967цс16, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог у визначений ним спосіб, а саме шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, не підлягають задоволенню, оскільки цей спосіб є позасудовим способом врегулювання такого питання.

Крім того, при зверненні до суду з позовом, ОСОБА_1 заявлено вимогу і щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі йому предмета застави у власність та визнання за ним права власності на заставне майно.

Проте, судами встановлено, що відповідно до положень договорів застави від 21 лютого 2011 року та 27 липня 2011 року, предмет застави може бути залишений заставодержателем лише у випадку, якщо аукціон (публічні торги) оголошені такими, що не відбулися, при цьому позивачем взагалі не надано доказів, які б свідчили про проведення аукціону з реалізації зазначених предметів застави.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Апеляційним судом встановлено, що договорами застави не передбачено можливості звернення стягнення на предмет застави шляхом переходу його у власність заставодержателя, при цьому окремий договір про можливість звернення стягнення на предмет застави шляхом переходу його у власність між сторонами також не укладався.

Отже, правильними є висновки апеляційного суду про безпідставність заявленого позову і в частині звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі у власність заставодержателя.

Доводи касаційної скарги про те, що справу розглянуто за відсутності заявника та його представника та судом не прийнято до уваги заяву щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що позивач перебував на лікарняному, а його представник у відрядженні за межами України, є безпідставними, оскільки розглядаючи указане клопотання апеляційний суд виходив з того, що попереднє судове засідання за заявою заявника вже відкладалось з тих самих підстав, а тому вказані причини у останньому клопотанні визнані неповажними. Сторони належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, тому їх неявка не була перешкодою для розгляду справи у відповідності до вимог статті 372 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило