Справа 279/581/17
Номер провадження 2/279/83/18-ц
РІШЕННЯ
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого судді Коваленко В.П.
за участю секретаря Комарової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про визнання договору недійсним під впливом обману ,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір №283/1-232 від 19 травня 2008 року, укладений між ним та відповідачем, а також визнати недійсним договір іпотеки від 19 травня 2008 року №283/1-232. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що банк порушив процедуру надання кредитних коштів, банк не виконав функції агента валютного контролю, при виконанні договору були порушені норми права, умови кредитного договору є несправедливими, кредит виданий в іноземній валюті.
В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити, в останнє судове засідання не зявились, надіслали повідомлення про розгляд справи за їх відсутності, надали письмові пояснення по справі. Представник відповідача надав заперечення на позов, в останнє судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу без участі сторін на підставі наявних матеріалів.
Суд приходить до наступного.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
За правилами частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.
Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин , які мають істотне значення , такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце,якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Згідно ст.230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Під час розгляду справи в суді позивачем ОСОБА_1 не надано доказів щодо наявності ознак обману у діях відповідача на час укладення кредитного договору. Враховуючи те, що договір містив у собі визначення всіх необхідних домовленостей сторін визначених ними при підписанні кредитного договору (щодо розміру коштів, строки їх повернення, розмір щомісячного платежу, можливість застосування штрафних санкцій в разі неналежного виконання умов договору та їх розмір та інші положення відображені в розділах договору «предмет договору», «забезпечення повернення кредиту», «порядок надання кредиту та сплату заборгованості», «права та обовязки сторін», «відповідальність сторін», «врегулювання спорів», «заключні положення»).
Отже, обставини, на які посилається позивач не свідчать про укладення договору внаслідок обманних дій відповідача в розумінні положень ст.230 ЦК України.
Матеріали справи вказують, що кошти визначені умовами кредитного договору були використані на споживчі цілі, за призначенням.
Також доводами позову є посилання на ненадання банком позивачу (як споживачу) повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовної сукупної вартості кредиту, що за правилами п.2ч.1ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є порушенням вимог чинного законодавства.
Однак, суд вважає, що позивачем при визначенні вимог за положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» не було взято до уваги те, що даний закон застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживчої інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Перед укладенням кредитного договору за вимогами ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення договору, кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки ; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо ; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Як видно із матеріалів справи спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови на протязі багатьох років.
Доказів, які б спростовували зазначені вище обставини матеріали справи не містять.
Положеннями ст.ст.18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним : укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.
Відповідно до ч.2ст.18 умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав ьта обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч.3 цієї статті.
У той же час зазначені вище норми права застосовуються лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.
Згідно ч.2ст.533 ЦК України , якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає до сплати у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У даному випадку грошові кошти за оспорюваним кредитним договором надані позивачу в іноземній валюті долар США. Згідно зі ст. 2 вказаного договору нарахування та сплата процентів здійснюється у валюті кредиту.
За таких обставин суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263,265,268 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 203,215 Цивільного кодексу України , - суд
В И Р І Ш И В:
В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору недійсним під впливом обману відмовити за безпідставністю.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку протягом тридцяти днів з дня вручення.

Суддя Коваленко В.П.