18.02.2019 Справа № 280/1790/17
Провадження № 2- др/756/1/19
В справі № 280/1790/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Луценко О.М.,

за участю секретаря- Румянцевій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заявник звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення і просить визначити місце проживання дитини з нею.

Посилається на те, що при ухваленні рішення судом це питання, про що було заявлено в позовній заяві,вирішено не було.

Виходячи з цього, просить задовольнити заяву.

Просить розглядати заяву в її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Так, при зверненні до суду предметом позову було розірвання шлюбу сторін.

Вимог про визначення місця проживання дитини з нею відповідачкою не заявлялося, посилання на це в позові відсутнє, як і на докази в обґрунтування такої вимоги.

З прохальної частини позову вбачається, що в ньому позивач лише зазначив про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з відповідачкою.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу.

До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

На виконання даних вимог та ст.175 ЦПК України позивачем при зверненні до суду ці обставини в обґрунтування вимоги про розірвання шлюбу були зазначені.

В пункті 18 даної постанови зазначено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З матеріалів справи вбачається, що донька сторін народилася 19 серпня 2016 року.

Тобто, питання місця проживання дитини має вирішуватися сторонами, як батьками, і будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору та вимог з цього приводу позивачем при зверненні до суду заявлено не було.

Саме по собі посилання в прохальній частині позову про встановлення факту проживання дитини з матір»ю, не є вимогою про визначення місця проживання дитини, не може свідчити про спір з цього приводу та підставою для ухвалення додаткового рішення.

Крім того, за змістом позову дитина проживає з матір»ю і даний факт ніким на час звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу не оспорювався і предметом розгляду суду не був, дане питання судом не досліджувалося, пояснень з цього приводу відповідачка не давала і доказів судом з цього приводу не досліджувалося.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене вище, підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

Керуючись ст.270 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Луценко