КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ н/п 22-ц-вп/824/439/2019
У Х В А Л А

16 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Махлай Л.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, які надійшли з ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року про визначення підсудності,

в с т а н о в и в :

11.07.2019 до Київського апеляційного суду надійшла ухвала судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2019 про визначення підсудності матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

За загальним правилом, визначеним ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Направляючи справу до суду апеляційної інстанції суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва та керувався п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Вказана норма регламентує передачу справи з одного суду до іншого за територіальною підсудністю, проте між судами одного рівня.

Відтак посилання суду на дану норму як на підставу передачі справи до суду апеляційної інстанції не можна визнати обґрунтованим.

Що ж до питання визначення підсудносиі справи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» слід зазначити наступне.

Відповідно до цього Закону Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцієюта законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території (стаття 5).

Статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях та забезпечення розгляду цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

Аналіз норм цього Закону дає підстави вважати, що Київський апеляційним суд за клопотання особи, якщо сторони або відповідач проживають на тимчасово окупованій території визначає підсудність справи місцевими загальними судами міста Києва.

Стаття 12-1 вищезазначеного Закону регламентує порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення.

Відповідно до частини 1 цієї статті якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, зазначивши адресу свого місця проживання АДРЕСА_1 , а місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 , вказав електронну адресу та телефони відповідача. До позовної заяви ОСОБА_1 додав копію позовної заяви ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу, у якій ОСОБА_2 зазначив адресу свого проживання: АДРЕСА_2 .

Відтак остання відома адреса проживання (перебування) відповідача не знаходиться на тимчасово окупованій території.

За відсутні даних про те, що остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території визначення підсудності справи за положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суперечить положенням даного Закону.

Як вбачається з копії позовної заяви поданої до Дніпровськрого районного м. Києва позивач ОСОБА_2 вказав останнє своє місце проживання АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Солом`янського районного суду м. Києва.

За вказаних вище обставин, ухвалу суду разом з матеріалами справи необхідно повернути до суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 27, 28 ЦПК України, ст. 1,5, 12, 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

у х в а л и в :

повернути матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя