Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 646/14830/15-ц

провадження № 61-1360св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року у складі судді: Корекян Н. Р. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Бобровського В. В., Піддубного Р. М., Черкасова В. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ПАТ «Харківміськгаз» про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що газовий лічильник серії G6 РЛ № 1091399 було встановлено у березні 2014 року працівниками відповідача, а 30 жовтня 2014 року демонтовано для експертизи, у листопаді відповідач повідомив про його непридатність.

Позивач вказувала, що до 16 січня 2015 року лічильник вважається гарантійним після його ремонту сервісним центром згідно акту від 16 квітня 2015 року визнано його придатним до експлуатації, але на її звернення відповідачем відмовлено у його встановленні та нараховується заборгованість за спожитий газ за нормами середньомісячного споживання та вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обігу природного газу».

ОСОБА_2 просила:

визнати бездіяльність посадових осіб відповідача з питань забезпечення у її будинку по АДРЕСА_1 обліку споживання природного газу протиправною

зобов'язати відповідача встановити в будинку газовий лічильник серії G6 РЛ № 1091399;

провести перерахунок розміру її заборгованості за спожитий природній газ за період з 01 лютого 2015 року за нормами середньомісячного обсягу споживання газу за аналогічний період попереднього року;

заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії стосовно її будинку до розгляду справи по суті.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що лічильник було демонтовано через його непридатність до експлуатації, з урахуванням наявності газових приладів в будинку його подальше використання не забезпечує встановлену точність вимірювання об'ємів споживання при мінімальній витраті газу, про що свідчать акти перевірки метрологічних характеристик лічильника, технічні характеристики форсунок приладів споживання газу з відповідним розрахунком похибки вимірювання цього лічильника.

Аргументи учасників справи

У червні 2016 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмова відповідача у встановленні газового лічильника після його ремонту є неправомірною.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_2 як власник житлового будинку по АДРЕСА_1 використовувала для обліку споживання природного газу лічильник G6 РЛ № 1091399, який представником відповідача було демонтовано та встановлено перехідний патрубок, про що свідчить акт від 30 жовтня 2014 року про виявлені порушення в роботі приладу обліку.

Згідно акту експертизи лічильника газу від 06 листопада 2014 року, складеного комісією ПАТ «Харківміськгаз» та ДП «Харківстандартметрологія», втручання в газовий лічильник не виявлено та при поверненні лічильника позивачу актом від 19 листопада 2014 року вона була попереджена про неможливість подальшого використання цього приладу та про необхідність придбання нового. При невиконанні цього припису ОСОБА_2 була попереджена про можливість відключення будинку від мережі газопостачання, а з 01 лютого 2015 року, як вбачається із листа відповідача на її адресу норми споживання газу підлягають оплаті відповідно постанови КМ України від 08 червня 1996 року № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників» у зв'язку з відмовою позивача від придбання нового лічильника за рекомендаціями відповідача, зазначених в листах на звернення ОСОБА_2

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб'єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), і пов'язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов'язковими для такого суб'єкта.

Встановивши, що лічильник було демонтовано через його непридатність до експлуатації, з урахуванням наявності газових приладів в будинку його подальше використання не забезпечує встановлену точність вимірювання об'ємів споживання при мінімальній витраті газу, про що свідчать акти перевірки метрологічних характеристик лічильника, технічні характеристики форсунок приладів споживання газу з відповідним розрахунком похибки вимірювання цього лічильника, суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило