Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 2-1156/11

провадження № 61-4002св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року у складі судді Павленко І. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2016 року у складі колегії суддів: Стадника І. М., Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2011 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 05 березня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Автомир Вінниця» (далі - ТОВ «Автомир Вінниця») та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено договір про надання кредиту № CR 08-102/B00 (далі - договір кредиту) та додаткові угоди до нього від 24 березня 2008 року № 1, від 11 червня 2008 року № 2, від 30 липня 2008 року № 3, від 15 грудня 2008 року № 4, від 04 лютого 2009 року № 5, від 06 квітня 2009 року № 6, від 05 червня 2009 року № 7, від 13 жовтня 2009 року № 8, від 02 лютого 2010 року № 9, від 28 липня 2010 року № 10, від 04 березня 2011 року № 11, за умовами яких банк надав ТОВ «Автомир Вінниця» 1 654 710,00 дол. США, а позичальник зобов'язувався щомісячно протягом 3 банківських днів після 20 числа кожного календарного місяця сплачувати відповідну плату за користування кредитом, а саме, проценти, які розраховуються банком на підставі річної процентної ставки LIBOR. На забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 06 березня 2008 року з ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR 08-071/B00 (далі - договір поруки), 21 серпня 2008 року - договір № 2 про зміну договору поруки, 19 лютого 2009 року - договір № 2 про зміну договору поруки, згідно з умовами яких відповідач зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань перед позивачем. У зв'язку з тим, що позичальник не виконував умови кредитного договору, 17 травня 2011 року банк направив досудову вимогу про погашення заборгованості, яка була отримана уповноваженими представниками позичальника 20 травня 2011 року за місцем реєстрації та 21 травня 2011 року за фактичним місцезнаходженням юридичної особи. Станом на 09 червня 2011 року заборгованість за кредитним договором становить 1 500 673,80 дол. США, у тому числі: 1 452 448,00 дол. США - тіло кредиту, 47 239,69 дол. США - проценти за користування коштами, 986,11 дол. США - пеня за період з 23 березня до 09 червня 2011 року. Відповідач не виконав вимогу про виконання боргових зобов'язань від 01 червня 2011 року.

З урахуванням поданих у квітні 2016 року уточнень позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 09 червня 2011 року становить 938 539,81 дол. США, у тому числі 915 558,05 дол. США - тіло кредиту, 22 981,76 дол. США, що еквівалентно 585 655,15 грн, - пені.

У справі ухвалювалось заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2011 року про задоволення позову, яке ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 03 березня 2016 року скасовано, справу було призначено до розгляду у загальному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року у задоволення позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що додаткові договори до договору кредиту від 04 лютого 2009 року, 06 квітня 2009 року № 6, від 05 червня 2009 року № 7, від 02 лютого 2010 року № 9, від 28 липня 2010 року № 10, від 04 березня 2011 року, які передбачають збільшення розміру щомісячних платежів, укладені без згоди поручителя, тому вимоги банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту не підлягають задоволенню. Крім того, 23 травня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення ТОВ «Автомир Вінниця» у зв'язку з ліквідацією на підставі ухвали Господарського суду Миколаївської області від 17 вересня 2013 року, суд дійшов висновку, що у такому разі порука припиняється у зв'язку з припиненням основного зобов'язання. Мотивуючи висновки суд послався на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97цс13, від 11 вересня 2013 року у справі № 6-52цс13.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2016 року рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зміна умов кредитного договору навіть за згодою банку та позичальника, але без згоди поручителя, або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником зобов'язань перед банком, пославшись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15. Також суд погодився з висновками суду першої інстанції про припинення поруки у зв'язку з ліквідацією юридичної особи. Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ПАТ «ОТП Банк» про те, що скасування заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2011 року порушує принцип остаточності судових рішень, зазначивши, що справа не містить відомостей про вручення відповідачу судових повісток, копії заочного рішення суду та документів виконавчого провадження щодо примусового виконання заочного рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 січня 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п'яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину першу статті 559 ЦК України, оскільки у пункті 2.3 договору поруки передбачено можливість збільшення обсягу зобов'язання за договором кредиту, які забезпечувались порукою, без укладення додаткових договорів до договору поруки. Банк зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо збільшення відповідальності поручителя є припущенням, оскільки у додаткових договорах до договору кредиту сторони не змінювали процентної ставки за користування кредитом, розміру наданого кредиту, строк, на який надавався кредит, суди не встановили фактичний обсяг відповідальності поручителя. Крім того, суди не врахували правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс14. Також зазначає, що скасування попереднього ухваленого у справі заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2011 року порушує пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо остаточності рішень суду (res judicata).

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

У запереченні, поданому у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить касаційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Автомир Вінниця» укладено договір про надання кредиту № CR 08-102/B00 (далі - кредитний договір; основний договір), за умовами якого банк надає позичальнику кошти однією сумою або частинами (траншами) в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, який становить 1 654 710,00 дол. США (пункт 1.1 кредитного договору), зі сплатою процентної ставки в розмірі (LIBOR+ 7,38) % річних із розрахунку 360 днів на рік (пункт 1.4.1 кредитного договору), строк кредитування - до 05 березня 2015 року, повернення кредиту здійснюється відповідно до графіка (пункт 1.6.1 кредитного договору). У пункті 1.4.2 кредитного договору сторони погодили збільшення процентної ставки на 2 % річних, що становить (LIBOR + 9,38) %, за обставин невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов договору.

Позичальник зобов'язувався використовувати кредит на фінансування витрат (оплату), пов'язаних з реалізацією будівництва автосалону «Mitsubishi» з СТО за адресою: Вінницька область, с. Вінницькі Хутори, Немирівське шосе, 94а (пункт 1.2 кредитного договору).

Банк вправі вимагати виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині. При цьому, таке виконання боргових зобов'язань повинно бути здійснене позичальником протягом 7 банківських днів з дня пред'явлення банком позичальнику відповідної письмової вимоги про це (пункт 1.10 кредитного договору ).

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника 06 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR 08-071/B00, відповідно до якого поручитель прийняв на себе зобов'язання солідарно з боржником відповідати перед кредитором за повне, своєчасне та належне виконання боржником зобов'язання та зобов'язувався у випадку невиконання та/або неналежного виконання протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора виконати таке зобов'язання на користь кредитора.

Шляхом укладення між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Автомир Вінниця» договорів до кредитного договору вносились зміни.

Відповідно до договору про зміну кредитного договору від 24 березня 2008 року № 1 сторони виклали у новій редакції положення договору щодо визнання термінів (пункт 1 основного договору) та пункт 2.3.17 основного договору щодо забезпечення виконання боргових зобов'язань шляхом надання в заставу банку майнових прав за всіма договорами підряду.

Договором про зміну кредитного договору від 11 червня 2008 року № 2 сторони виклали у новій редакції пункт 1.6.2 основного договору щодо права позичальника подавати кредитну заявку та пункт 2.3.13 основного договору щодо зобов'язання позичальника надати банку засвідчені копії документів, отриманих від офіційного імпортера «Mitsubishi Motors».

Договором про зміну кредитного договору від 30 липня 2008 року № 3 сторони виклали у новій редакції пункт 1.4.1 та 1.4.2 основного договору щодо процентів за кредитом в доларах США та збільшення процентної ставки у разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

Договором про зміну кредитного договору від 15 грудня 2008 року № 4 сторони виклали у новій редакції пункт 1.6.1 основного договору щодо ліміту фінансування, повернення позичальником кредиту відповідно до нового графіка, пункт 1.9 основного договору щодо дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою позичальника та пункт 1.9.1 основного договору щодо страхового відшкодування.

Договором про зміну кредитного договору від 04 лютого 2009 року № 5 сторони виклали у новій редакції пункт 1.6.1 основного договору щодо повернення позичальником кредиту відповідно до нового графіка та включення до цього ж пункту кредитного договору застережень № 1 та № 2 щодо умов дострокового виконання позичальником боргових зобов'язань.

Договором про зміну кредитного договору від 06 квітня 2009 року № 6 сторони виклали у новій редакції пункт 1.6.1 основного договору щодо повернення позичальником кредиту відповідно до нового графіка та застережень № 1 та № 2, які містяться у цьому ж пункті кредитного договору; пункт 1.9 основного договору щодо дострокового виконання боргових зобовязань за ініціативою позичальника; пункт 1.9.1 основного договору щодо страхового відшкодування.

Договором про зміну кредитного договору від 05 червня 2009 року № 7 сторони погодили зменшення з 05 червня 2009 року розміру процентної ставки за користування кредитом відповідно до пункту 1.4.3 основного зобов'язання та нарахування додатково комісії у випадку порушення (невиконання та/або виконання неналежним чином) позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Договором про зміну кредитного договору від 13 жовтня 2009 року № 8 сторони виклали у новій редакції пункт 1.1.3 основного договору щодо сумарної зваженої вартості предмета застави, наданого позичальником.

Договором про зміну кредитного договору від 02 лютого 2009 року № 9 сторони виклали у новій редакції термінів (пункт 1 основного договору) та пункт 1.6.1 основного договору щодо повернення позичальником кредиту відповідно до нового графіка та застережень № 1 та № 2, які містяться у цьому ж пункті кредитного договору; пункт 2.3.1 основного договору щодо надання на першу вимогу банку фінансової звітності та іншої інформації, необхідної для супроводження та оцінки стану виконання цього договору; пункт 2.3.1.1 основного договору щодо зобов'язання позичальника надавати банку бухгалтерські баланси та звіти про фінансові результати.

Договором про зміну кредитного договору від 28 липня 2010 року № 10 сторони виклали у новій редакції пункт 1.6.1 основного договору щодо повернення позичальником кредиту відповідно до нового графіка та застережень № 1 та № 2, які містяться у цьому ж пункті кредитного договору; пункт 2.3.6 основного договору щодо зобов'язання позичальника забезпечувати кредитові обороти; пункт 2.3.6.1 основного договору щодо зобов'язання позичальника надавати довідки фінансово-кредитних установ, де у позичальника відкриті рахунки та довідки, в яких вказані обсяги оборотів грошових коштів позичальника у фінансово-кредитних установах; пункт 2.3.10 основного договору щодо забезпечення позичальником позитивного значення власного капіталу та значення чистого прибутку та контролю банком на основі аналізу фінансової звітності, наданої позичальником.

Договором про зміну кредитного договору від 04 березня 2011 року № 11 сторони виклали у новій редакції пункт 1.6.1 основного договору щодо повернення позичальником кредиту відповідно до нового графіка та застережень № 1 та № 2, які містяться у цьому ж пункті кредитного договору; доповнення пункт 2.3 основного договору підпунктом 2.3.18 щодо зобов'язання позичальника надати завірену копію дилерської угоди щодо автомобілів марки «Mitsubishi».

21 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № 1 про зміну договору поруки, у якому викладено у новій редакції пункт 2.1.2 договору поруки щодо сплати процентів за кредитом та пункт 2.1.4 договору поруки щодо сплати штрафних санкцій.

19 лютого 2009 року між тими ж сторонами укладено договір № 2 про зміну договору поруки, у якому викладено у новій редакції пункт 2.1.1 договору поруки щодо умов повернення кредиту та можливої зміни суми кредиту в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором.

01 червня 2011 року банк направив ОСОБА_3 та ТОВ «Автомир Вінниця» досудову вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 480 464,17 дол. США.

У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Автомир Вінниця» зобов'язань станом на 14 квітня 2016 року за кредитним договором утворилася заборгованість за тілом кредиту - 915 558,05 дол. США, крім того, банк нарахував пеню на прострочені кредит та проценти на загальну суму 22 981,76 дол. США, що еквівалентно 585 655,15 грн.

23 травня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесені записи про припинення ТОВ «Автомир Вінниця» у зв'язку з ліквідацією.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина перша статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій).

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1539цс17, підстав відступити від яких Верховним Судом не встановлено.

Висновки суду першої та апеляційної інстанцій про те, що у результаті перенесення строків погашення тіла кредиту на пізніші періоди збільшується розмір процентів, які нараховуються за користування кредитом на залишок заборгованості, що є підставою для застосування до договору поруки наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, не можна вважити правильними, з огляду на наступне.

Суди встановили, що відповідно до пункту 2.3 договору поруки, у разі зміни розміру зобов'язання після укладення договору, в тому числі, збільшення, таке зобов'язання забезпечується у повному обсязі.

Отже, у договорі поруки сторони погодили наслідки зміни основного зобов'язання, в тому числі відстрочення виконання основного зобов'язання, збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування коштами, без зміни періоду повернення кредиту.

У такому разі, уклавши договір поруки, ОСОБА_3 дав свою згоду на можливу зміну основного зобов'язання, тобто, додатково повідомлення поручителя чи укладення окремого договору на зміну умов кредитного договору не вимагається.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року № 6-2013цс16 викладено правовий висновок, відповідно до якого припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

У справі, яка переглядається, ПАТ «ОТП Банк» реалізувало право на стягнення з поручителя заборгованості шляхом звернення до суду з позовом у вересні 2011 року, тобто до ліквідації боржника (23 травня 2016 року).

Отже, запис про ліквідацію ТОВ «Автомир Вінниця» у ЄДР не свідчить про припинення договору поруки, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права є звернення до суду із позовом до моменту ліквідації боржника.

За викладених обставин висновки судів попередніх інстанції щодо припинення поруки є неправильними.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2016 року відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення судових; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Банк» підлягає стягненню витрати, пов'язані з розглядом справи у суді першої інстанції - 1 820,00 грн, у суді апеляційної інстанції - 1 870,00 грн, та витрати, пов'язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції у суді касаційної інстанції - 2 040,00 грн.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за договором про надання кредиту від 05 березня 2008 року № CR 08-102/B00 у сумі 915 558,05 дол. США, пеню у сумі 22 981,76 дол. США, що еквівалентно 585 655,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 3 690,00 грн витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 2 040,00 грн витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик