Справа № 454/2513/17 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/259/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Львів

Справа № 454/2513/17

Провадження № 22-ц/811/259/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участі представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 березня 2018 року у складі судді Фарина Л.Ю.

у справі

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом та просили суд усунути ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 від права на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_12 Іваноивча.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду є незаконним, таким, що постановлено з порушенням норм процесуального права.

Зазначають, що рішення постановлено за відсутності позивачів.

Посилаються на ч. 5 ст. 223 ЦПК України відповідно до якої у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору.

Оскількизаяву про слухання справи у їх відсутності вони не подавали, а тому суд не вправі був слухати справу по суті.

Просять рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 березня 2018 рокускасувати та позов залишити без розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі, апелянти зазначають, що рішення постановлене у відсутності позивачів а тому відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору.

Як встановлено матеріалами справи, 06.10.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовною заявою.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

01.11.2017 року відповідач ОСОБА_8 подала заперечення на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 01.11.2017 року були присутні позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,відповідач ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_13, які розписались що про слухання справи призначеної на 23.11.2017 року повідомлені.

В судовому засіданні 23.11.20177 року були присутні позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, представник позивач ОСОБА_14, представник відповідача ОСОБА_13, які розписались що про слухання справи призначеної на 15.12.2017 року повідомлені.

15.12.2017р. позивачі подали заяву якою уточнили позовні вимоги та просили усунути ОСОБА_8, ОСОБА_15 та ОСОБА_10 від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12, який помер 16.05.2013р. та покласти судові витрати на відповідачів.

В судове засідання призначене на 15 грудня 2017 року та 12.01.2018 року позивачі не з`явилися.

12 січня 2018 року ОСОБА_10 подала заперечення на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити, справу слухати у її відсутність.

В судове засідання 07.02.2018 року сторони не з`явились, позивач ОСОБА_4 подала заяву про відкладення слухання справи, розгляд справи відкладено на 01.03.2018 року.

Позивачі в судове засідання 01.03.2018р. не прибули та не повідомили суд про причини неявки.

Як вбачається з матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки на 01.03.2018 року повернулось лише від ОСОБА_7 та ОСОБА_4, від інших позивачів відомостей щодо повідомлення не має.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши уточнені позовні вимоги, які були прийняті судом та заперечення подані відповідачами, матеріали справи виніс рішення 01.03.2018 року.

Окрім того, від позивачів заява щодо залишення позову без розгляду не подавалась, а тому підстав для залишення позовної заяви без розгляду як зазначають апелянти не було.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи;

Згідно положень ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Системне тлумачення ч. 5 ст. 223 ЦПК України та п.3 ч.1 ст.. 257 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що застосування інституту залишення заяви без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання можливе лише за сукупності певних установлених законом умов:

- належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання;

- повторної неявки позивача в судове засідання;

- ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для залишення позову без розгляду в суду першої інстанції не було.

Суд з`ясувавши всі обставини справи, витребувавши докази, з врахуванням заперечень поданих відповідачами виніс рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції а тому підстав для скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Головуючий

Судді