УХВАЛА

22 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 552/5197/18

провадження № 61-3337ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Полтави

від 16 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 15 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого за рішенням суду відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Потреби дитини зростають, він відвідує декілька гуртків, які є платними, навчається у математичній школі «2+2», щомісячна оплата занять у якій складає 450,00 грн; бальні танці в ДЮТСЦ «Ліон-Денс» - оплата від 850,00 до 1 250,00 грн на місяць; музична школа по класу

фортепіано - 170,00 грн щомісячно, також необхідно придбати піаніно. Щомісячна оплата коштів за харчування в школі складає 300,00-330,00 грн. Крім того, за станом здоров'я син потребує лікування, оплату за ліки здійснює позивачка. Відповідач має достатній рівень доходу, користується дорогим автомобілем, має квартиру у новому будинку.

Виходячи з наведеного просила суд стягнути на її користь з відповідача додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1 500,00 грн щомісячно.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину у розмірі 500,00 грн щомісячно.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 15 січня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Ціна позову у даній справі становить 9 000,00 грн, яка станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00х100=192 100,00).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун