ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/109/19 Справа № 212/38/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/38/17-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2018 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (надалі - ПрАТ «Київський страховий дім»), третя особа - ОСОБА_3, про стягнення безпідставно нездійсненого страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначила, що 10.09.2014 року, приблизно о 16.20 год. ОСОБА_3, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки «Опель Кадет», реєстр. номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Мусоргського у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, навпроти буд. 2, допустив зіткнення з автомобілем «Кіа Ріо», реєстр. номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 і автомобілем «Фольксваген Пасат», реєстр. номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5 Внаслідок зіткнення вказаних автомобілів, пасажирка автомобіля «Опель Кадет» реєстр. номер НОМЕР_1, позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Згідно вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 150000,00 грн., 20 000, 00 грн. за завдану моральну шкоду.

Позивач звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про здійснення їй страхової виплати в межах суми страхового відшкодування - 50 000 грн. за завдану матеріальну шкоду та 5 000 грн. за завдану моральну шкоду, але відповідач відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування з тих підстав, що у кримінальному провадженні задоволено її позов про відшкодування шкоди з ОСОБА_3, а тому відсутні підстави для виплати страхових сум.

У зв'язку із чим позивач вимушена звернутися до суду із вищевказаною позовною заявою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Київський страховий дім», третя особа - ОСОБА_3, задоволено частково.

Стягнуто з Приватної акціонерної страхової компанії "Київський страховий дім" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49500 гривень.

Стягнуто з Приватної акціонерної страхової компанії "Київський страховий дім" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2475,00 грн.

Стягнути з Приватної акціонерної страхової компанії "Київський страховий дім" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 20 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ "Київський страховий дім" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Вважає, що позивач самостійно, на свій власний розсуд, обрала спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення шкоди, саме з заподіювача шкоди, який вимоги визнав повністю, вироком ці вимоги були задоволені повністю, тому підстав для виплати страхового відшкодування відсутні. Крім того, стягнення з відповідача шкоди свідчить про подвійне відшкодування шкоди. Законодавство не передбачає право одночасного звернення і до заподіювача, і до страховика та одночасно задоволення вимог і з заподіювача, і з страховика. Вважає, що лист начальника Покровського ДВС про те, що на виконанні не перебувають виконавчі листи про стягнення шкоди з ОСОБА_3 на користь позивача, не належним доказом. Крім того, зазначає, що витрати на придбання ліків та призначення медичних послуг не підтвердженні документально відповідним закладом здоров'я та те, що ці витрати є прямим наслідком ДТП. Також, вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, зокрема, зазначає, що моральна шкода у розмірі 5 відсотків має обраховуватись від розміру страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, а не з підстав на які посилається суд першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи не надавали, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

При цьому, адвокат ОСОБА_6, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 на підставі Ордеру Серії ДП №34 від 19.02.2019 року, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.09.2014 року ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки «Орель Кадет», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по проїзній частині вул. Мусоргського в м. Кривому Розі в напрямку вул. Міжпланетна, допустив зіткнення з автомобілем « Кіа Ріо», реєстр. номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 і автомобілем марки «Фольксваген Пасат», реєстр. номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5

Пасажирка автомобіля «Опель Кадет», реєстр. номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000785 від 10.09.2014 року водій ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 10.09.2014 року в 23.40 годин.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.11.2014 року міра запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_3 була змінена з тримання під вартою на домашній арешт з 18.00 годин до 06.00 годин.

Згідно висновку експерта №2267 від 13.10.2014 року у ОСОБА_1 внаслідок ДТП були спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита внутрішньо-мозкова травма: забій головного мозку з контузійними вогнищами з обох сторін, підуральний крововилив в полюси скроневої долі праворуч, закритий перелом правої виличної кістки, закритий перелом правої ліктьової кістки зі зміщенням, уламковий міжвертлюговий перелом праворуч без зміщення, закритий міжвиростковий перелом правої великогомілкової кістки з задовільним станом уламків, закритий уламковий перелом середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням, підголовчатий перелом правої малогомілкової кістки без зміщення, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 222-226).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9336524 від 30.01.2014 року, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Орель Кадет», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім», сума страхового відшкодування матеріальної шкоди складає 50 000,00 грн., за шкоду здоров'ю - 100000 грн., страхове відшкодування завданої моральної шкоди складає 5000 грн.

07.11.2014 року ОСОБА_7 звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» з заявою з повідомленням про подію, що може бути страховим випадком за участю її доньки ОСОБА_1 та надала копії паспортів.

19.03.2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути страховим випадком та надав копії свого посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

14.01.2015 року позивач ОСОБА_1, в рамках кримінального провадження, звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом про відшкодування завданої шкоди в сумі 250 000, 00 грн. до завдавача шкоди ОСОБА_3

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року по кримінальному провадженню № 212/12371/14-к ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 (п'яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням, строком на два роки.

Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 150 000, 00 грн., моральну шкоду в сумі - 20 000 грн., всього 170 000, 00 грн. (т. 2 а.с. 51-54).

06 травня 2015 року, після набрання вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року законної сили, ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про здійснення їй страхової виплати за завдану шкоду її здоров'ю у розмірі згідно чеків та пенсійного посвідчення. До заяви позивачка надала: виписний епікриз №11754 про перебування на стаціонарному лікуванні з 10.09.14 року по 04.10.2014 року, в якому зазначені обстеження та ліки, які були їй призначені у зв'язку з отриманими нею під час ДТП травмами, призначення лікаря-невролога, затверджені переліки призначених ліків та рецептів, індивідуальну програму реабілітації, копію свідоцтва ФОП ОСОБА_9 та її ліцензію, копія сертифіката якості, чеки та видаткові накладні на придбання медичних препаратів та медичних засобів, на загальну суму 63 926,62 грн., що перевищує суму відшкодування завданої матеріальної шкоди, передбачену полісом № АС/9336524 від 30.01.2014 року.

09.07.2015 року ПрАТ «Київський страховий дім» відмовив ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування з тих підстав, що позивачка на власний розсуд обрала спосіб захисту порушених прав, шляхом звернення до суду із вимогами щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди безпосередньо із заподіювача шкоди.

01.06.206 року ОСОБА_1 повторно звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про здійснення їй страхової виплати за завдану шкоду її здоров'ю у розмірі згідно чеків та пенсійного посвідчення та надала копію свого паспорту, копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.05.2015 року, копію виписного епікризу №2454/297, відповідно до якого ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 29.03.2016 року по 13.04.2016 року, в якому зазначені ліки та обстеження призначені ОСОБА_1 в зв'язку лікуванням травм, отриманих внаслідок події ДТП. До вказаної заяви позивачка надала посвідчену довідку про призначені ліки та чеки на придбання ліків, на загальну суму 8371,62 грн.

Листом від 06.06.2016 року за вих. № 928 ПрАТ «Київський страховий дім» вдруге відмовив ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування з тих підстав, що вона захистила своє право шляхом подання позову до ОСОБА_3 про відшкодування всієї завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та виходив з того, що, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому, суд дійшов висновку, що за умови відсутності між сторонами спору щодо доведення позивачем ОСОБА_1 розміру завданої майнової шкоди, страховик не мав правових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування та має сплатити кошти в межа лімітів Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9336524 від 30.01.2014 року

Також, суд дійшов висновку, що саме по собі стягнення судовим рішенням (вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року) на користь ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди у розмірі 150 000, 00 грн., моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., а всього 170 000, 00 грн., з винної особи, тобто з водія ОСОБА_3, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Так, за положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Тобто, у будь-якому випадку потерпіла особа наділена правом на стягнення виключно розміру належним чином доведеної шкоди, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну.

Як встановлено судом першої інстанції та не оскаржується учасниками справи у суді апеляційної інстанції, що ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільняє суд від повторного дослідження цих доказів, загальна сума матеріальної шкоди, яка завдана ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 72 298,24 грн. і саме ця сума має бути відшкодована останній в повному обсязі.

Отже, вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року, який набрав законної сили та ОСОБА_1 не оскаржувався, з винної особи, тобто з водія ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 150 000, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а всього 170 000, 00 грн., в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я останньої під час дорожньо-транспортної пригоди, тобто стягнута сума перевищує розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, у зв'язку з чим є прийнятними доводи відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» щодо того, що відшкодування шкоди вже здійснено за рахунок винної особи.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегією суддів не встановлено обставин, які свідчили б про завдання позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі більше ніж 20 000 грн., який визначено вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року та який відповідає принципам розумності і справедливості.

При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 березня 2015 року в частині цивільного позову ОСОБА_1 не виконаний є помилковим, оскільки визначальним у даному спорі є сам факт ухвалення такого судового рішення, а не його виконання.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити й на наступному.

Так, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Отже, потерпіла відмовилася від свого права вимоги до страховика та одержала повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, й у такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Стягнення ж у судовому порядку завданої позивачу шкоди ще й з страховика, позбавить ОСОБА_3 такої можливості, що призведе до порушення цивільних прав останнього.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Київський страховий дім», третя особа - ОСОБА_3, про стягнення безпідставно нездійсненого страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 є людиною з інвалідністю ІІ групи (т. 1 а.с. 138), у зв'язку з чим звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому,відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про компенсацію за рахунок держави судових витрат ПрАТ «Київський страховий дім» у розмірі 1 653,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2018 року- скасувати та ухвалити нове рішення

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа - ОСОБА_3 про стягнення безпідставно нездійсненого страхового відшкодування - відмовити.

Судові витрати Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» у розмірі 1 653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: