ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/3194/18

провадження № 22-ц/4809/1076/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Богданівська сільська рада Знам?янського району Кіровоградської області; Знам?янська районна державна адміністрація Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Богданівської сільської ради Знам?янського району Кіровоградської області, інтереси якої представляє Майданюк Сергій Іванович на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2019 року, у складі судді Тьор Є.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Богданівської сільська рада Знам?янського району Кіровоградської області та Знам?янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай), із земель колишнього КСП «Батьківщина», що знаходилося на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області.

В обґрунтування позову зазначав, що з 1989 року був прийнятий в члени колгоспу «Батьківщина» на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, де працював на різних посадах. 21.02.2000, у зв`язку з ліквідацією КСП «Батьківщина» звільнений відповідно до ст.36 п.5 КЗпП та 22.02.2000 прийнятий в члени СВК «Батьківщина» на тракторну бригаду трактористом.

Відповідно до архівного випису з протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» від 02.02.2000 року №1 затверджений список на виділення землі із державного резерву членів КСП, які мають право на земельний пай та прийняті на роботу після розпаювання землі.

При розпаюванні земель колишнього колгоспу «Батьківщина», його не було внесено до списків осіб пайовиків, які мали право на отримання земельної частки (паю) із земель колишнього колгоспу, сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався.

Вважає, що мав право на земельну частку (пай), так як на момент отримання державного акту на право колективної власності на землю сільськогосподарським підприємством «Батьківщина» був його членом та працював в колгоспі, хоча і не був внесений до списку громадян до державного акту, членів колективного сільськогосподарського підприємства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), що знаходиться на території Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, право на яку останній мав після розпаювання земель КСП «Батьківщина». Судові витрати залишено по фактично понесеним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач мав право на земельну частку (пай), як член колективного сільськогосподарського кооперативу, підприємством вирішено виділити йому земельну частку із земель державного резервного фонду, тому суд вважав за необхідне захистити право позивача в судовому порядку.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням Богданівська сільська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач вважає, що при ухваленні рішення районним судом були порушені норми як процесуального так і матеріального права, не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» серії НОМЕР_1 виданий 06.10.1995 року, а тому, право на земельну частку (пай) мали лише особи, які були включені до додатку до Державного акту - списку членів КСП «Батьківщина».

ОСОБА_1 не був членом КСП «Батьківщина», а лише працював по трудовій угоді, тому він не набув права на земельну частку (пай).

Вважає, що судом не обґрунтовано якими саме документами та доказами підтверджено членство ОСОБА_1 у КСП «Батьківщина».

На думку відповідача, суд неправильно з?ясував обставини справи, оскільки протокол КСП «Батьківщина» від 15.07.1997 року № 15 підтверджує, що ОСОБА_1 працював по трудовій угоді, що не давало права на розпайовку, так як він не був членом КСП «Батьківщина», а тому, висновки суду про те, що позивач був введений у списки на розпаювання землі із держрезерву, як член колективного сільськогосподарського кооперативу, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 працював по трудовій угоді.

Крім того, згідно протоколу № 1 від 02.02.2000 затверджений список на виділення землі із державного резерву, розпорядником якого на теперішній час є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, а не Богданівська сільська рада. Також, суд в резолютивній частині рішення не конкретизував за рахунок яких саме земель визнано за позивачем право на земельну частку (пай).

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на недоведеність перебування позивача у членах КСП на момент розпаювання земель спростовуються матеріалами справи, якими встановлено, що позивач був членом колгоспу та прийнятий на роботу після розпаювання землі.

Крім цього, апелянтом зроблено хибний висновок про вихід суду першої інстанції за рамки позовних вимог в частині визнання права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Батьківщина» на території Богданівської сільської ради, оскільки виділення земельної ділянки в натурі на місцевості на підставі рішення суду із земель колишнього КСП здійснюється за рішенням сільської ради (і саме сільська рада визначає за рахунок яких земель надається земельна ділянка в натурі), що передбачено змінами у законодавстві з 01.01.2019 року.

Вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а аргументи апелянта зводяться до фактичної переоцінки доказів.

Відповідач Знам?янська районна державна адміністрація Кіровоградської області правом подати відзив у відповідності до ст.360 ЦПК України не скористалася.

Судом встановлено такі обставини:

Відповідно до архівного випису з протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» №1 від 02 лютого 2000 року, затверджено список на виділення землі із державного резерву членів КСП, які мають право на земельний пай та прийняті на роботу після розпаювання землі. Позивача включено у вказаний список за номером 5 (п`ять). Відомості про отримання позивачем сертифікату на право на земельну частку (пай), відсутні.

Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» КР-3 000012 виданий 06 жовтня 1995 року на підставі рішення Богданівської сільської ради народних депутатів від 26 квітня 1995 року №43.

Згідно архівного випису з протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» №13 від 15 липня 1997 року, прийнято на роботу трактористом по трудовій угоді ОСОБА_1 . На підставі данного протоколу останього прийнято на роботу в тракторну бригаду трактористом КСП «Батьківщина», про що свідчить запис у трудовій книжці НОМЕР_2 . Відповідно до наданих документів встановлено, що позивач був членом колгоспу та прийнятий на роботу після розпаювання землі.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, з часу включення до списку на виділення землі із державного резерву членів КСП, набув право на земельну частку (пай). Вказане право не залежить від неотримання ним сертифікату на право на земельну ділянку.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» отримало 06 жовтня 1995 року. ОСОБА_1 не включений до списку членів КСП, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, йому не видавався сертифікат на право власності на земельну частку (пай) ( а.с.11).

З матеріалів справи убачається, що колгосп «Родіна» реорганізований в КСП «Батьківщина» (протокол №3 загальних зборів колгоспників від 14 листопада 1992 року), КСП «Батьківщина» реформовано в СВК «Батьківщина».

З протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» від 02 лютого 2000 року вбачається, що слухали інспектора відділу кадрів, яка зачитала списки членів КСП, які прийшли на роботу після розпаювання землі, вирішили затвердити список на виділення землі із державного резерву ОСОБА_1 (так у документі), просити виконком Богданівської сільської ради виділити землю із державного резерву (а.с.8).

В позовній заяві позивач, зокрема, зазначав, що був прийнятий в члени колгоспу «Батьківщина» у 1989 році, а в КСП «Батьківщина» з 15.07.1998 на посаду тракториста, хоча далі вказує, що на час отримання державного акту на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» був його членом і тому набув право на земельну частку (пай).

За таких обставин, враховуючи вказану позивачем дату початку роботи в КСП, колегія суддів приходить до висновку, що на час отримання 06 жовтня 1995 року КСП «Батьківщина» Державного акта на право колективної власності на землю позивач не був членом КСП, а тому не має права на земельну частку (пай) нарівні з іншими членами КСП.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції в порушення вимог ст.89 ЦПК України не дав належної оцінки рішенню правління КСП від 02 лютого 2000 року, яким не вирішено питання про надання позивачу земельної частки (паю), а прийнято рішення тільки просити виконком Богданівської сільської ради виділити землю із державного резерву.

Відсутні докази того, що це рішення правління КСП затверджено загальними зборами (зборами уповноважених) членів КСП та визначено розмір частки (паю).

Немає відомостей про те, що це клопотання було передано до органу, який відповідно до чинного законодавства уповноважений вирішувати питання про надання у власність земельної ділянки та рішення цього органу за наслідками розгляду клопотання. Також відсутні докази звернення позивача із заявою про надання йому земельної ділянки.

Оскільки позивач не був членом КСП на час розпаювання земель колективної власності КСП «Батьківщина» та не надав належних та допустимих доказів про надання йому у встановленому законом порядку земельної частки (паю), то правові підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в судовому порядку відсутні.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про залишення позову без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Майданюка Сергія Івановича в інтересах Богданівської сільської ради задовольнити.

Скасувати рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2019 рок та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Знам`янського району, Знам`янської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області компенсацію судового збору в розмірі 1152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 09 липня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко