Ухвала

15 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 464/3108/17

провадження № 61-2745ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді

Горбань О. Ю. та постанову Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П., у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Хуторівка», про демонтаж самочинно добудованого балкона,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2017 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_1 про демонтаж самочинно добудованого балкона.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що на обслуговуванні Львівського комунального підприємства «Хуторівка» знаходиться будинок АДРЕСА_1. У вказаному будинку знаходиться квартира АДРЕСА_1, співвласниками якої є відповідачі. При проведенні перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові виявлено самочинно виконану прибудову балкона без розробленої документації та без дозвільних документів на право виконання будівельних робіт, в порушення пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та частини першої статті 376 ЦК України. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 17 жовтня 2016 року винесено постанову № 07-вих2437/98, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, передбачені частиною восьмою статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн, який оплачено у добровільному порядку. 24 січня 2017 року головою Сихівської районнної адміністрації Львівської міської ради винесено розпорядження за №36 «Про демонтаж самочинно добудованого балкона до квартири АДРЕСА_1» та надано співвласникам квартири термін демонтувати самочинно добудований балкон до 20 лютого 2017 року. В зв'язку з тим, що у добровільному порядку відповідачі розпорядження не виконують, позивач просив зобов'язати демонтувати самочинно добудований балкон.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 грудня

2018 року, позов Сихівського районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштовану добудову балкона розміром 1,87х4,77 м до квартири АДРЕСА_1.

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про зобов'язання демонтувати самочинно влаштовану добудову балкона розміром 1,87х4,77 м.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від

23 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Хуторівка», про демонтаж самочинно добудованого балкона, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик