Апеляційне провадження №22-ц/824/8104/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Олійника В.І., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання нечинним рішення органу опіки та піклування, визначення місця проживання дитини, визначення способів участі в особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання нечинним рішення органу опіки та піклування, визначення місця проживання дитини, визначення способів участі в особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною. В грудні 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зобов`язати ОСОБА_1 забезпечувати явку малолітньої ОСОБА_3 2015 року народження до Міського центру дитини кожного понеділка та п`ятниці з 15 год. до 16-30 год. для проведення спільних зустрічей (побачень) з ОСОБА_2 у присутності ОСОБА_1 або без її присутності за участю фахівця Міського центру дитини (за згодою) без присутності будь-яких інших осіб, починаючи з наступного понеділка з дати постановлення ухвали і до ухвалення остаточного рішення у даній справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 рокузаява про забезпечення позову задоволена частково, зобов`язаноОСОБА_1 забезпечувати явку малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Міського центру дитини кожного понеділка з 15 год. до 16-30 год. для проведення спільних зустрічей (контактів) з ОСОБА_2 у присутності ОСОБА_1 та фахівця Міського центру дитини (за згодою) без участі будь-яких інших осіб, починаючи з наступного понеділка з дати постановлення хвали до ухвалення остаточного рішення у даній справі.

ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року в частині відмови забезпечувати явку малолітньої ОСОБА_3 до Міського центру дитини кожної п`ятниці, оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10.12.2018 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки вона порушує права відповідача та її малолітньої дитини. Крім того зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені в ухвалі, не відповідають дійсним обставинам справи, порушено норми матеріального права. Встановлення графіку спілкування батька з дитиною шляхом забезпечення позову вважає недопустимими, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду по суті в частині позовних вимог щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини. При цьому позивачем не наведено та не надано жодного доказу, який би підтверджував, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову та оскаржувана ухвала ґрунтуються виключно на припущеннях позивача. Крім того, судом не було враховано що на момент постановлення оскаржуваної ухвали діяв обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 від 06.12.2018 року, яким останньому крім іншого заборонено наближатися на відстань ближче 500 метрів до дитини та її матері. З цих підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу.

Сторона позивача повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась. Через відділ прийому громадян ОСОБА_2 подав заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з хворобою. На підтвердження поважності своєї неявки позивач надав копію довідки, виданої комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» амбулаторії загальної практики сімейної медицини, про те, що він 19.06.2019 року продовжує хворіти гострим фарингітом. В той же час дана довідка не може бути прийнята судом в якості доказу неможливості явки в судове засідання. По перше, оригіналу вказаного документу до суду представлено не було, натомість її копія була завірена самим позивачем, що не може вважатися належним посвідченням копії документу, та унможливлює його прийняття в якості доказу. По друге: така довідка не посвідчує стан непрацездатності позивача, як і не встановлює йому призначення стаціонарного лікування, що вважалося поважною причиною неявки в судове засідання. В той же час призначення амбулаторного лікування за своєю природою не обґрунтовує неможливість особи явитися в судове засідання. Окрім того, в вказане клопотання з копією довідки надійшло до суду через відділ прийому громадян в день судового засідання і не містить доказів уповноваження будь-якої іншої особи на подання такого документу до суду, з чого апеляційний суд робить висновок про особисту явку позивача в приміщення суду в день судового засідання саме для подачі такої заяви. За таких умов його неявка в саме судове засідання не може вважатися поважною. Окремо при цьому, суд звертає увагу і на те, що згідно з матеріалами справи інтереси позивача представляє адвокат Незвіський Д.Я., який також не з`явився до суду та не надав причини такої неявки.

Зважаючи на викладене апеляційний суд, в судовому засіданні ухвалив відмовити в задоволенні клопотання та здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та його представника. У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Частково задовольняючі заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої ОСОБА_3 до Міського центру дитини кожного понеділка з 15 год. до 16 год. 30 хв. для проведення спільних зустрічей (контактів) з ОСОБА_2 у присутності ОСОБА_1 та фахівця Міського центру дитини (за згодою) без участі будь-яких інших осіб, суд першої інстанції виходив з того, що обраний вид забезпечення позову відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України, є співмірним із заявленими вимогами та буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між малолітньою дитиною та її батьком. З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючі наведену норму, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека (ризик) ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною. Суд оцінює необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються. При цьому єдиними передбаченими законом підставами для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання чи неможливості виконання рішення суду у справі та ефективного захисту прав або інтересів позивача.

Приписами ч.10 ст.150 ЦПК України прямо встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Позивач звернувся до суду з декількома позовними вимогами, серед яких є й вимога про визначення способів участі у особистому вихованні та спілкуванні з дитиною, згідно якої позивач просить з часу ухвалення судового рішення і до певного часу приймати участь у вихованні дочки шляхом визначення місця, дня тижня і часу спілкування з нею. Частково задовольняючі заяву про забезпечення позову шляхом встановлення дня тижня та часу зустрічей для спілкування позивача із дочкою, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що такий застосований захід забезпечення позову по своїй суті фактично вирішує одну із заявлених позовних вимог про встановлення участі у вихованні дочки шляхом визначення місця, дня тижня і часу спілкування з нею. Фактично суд першої інстанції частково задовольнив позовну вимогу, що прямо порушують вищевказані обмеження.

Колегія суддів не може прийняти позицію позивача щодо того, що заходи забезпечення є відмінні від таких позовних вимог з огляду на відмінність часу та періодів таких побачень, заявлених в них. Незважаючи на такі відмінності, по своїй суті заявлений захід забезпечення фактично частково збігається з позовною вимогою по своїй суті, що є неприпустимим.

Крім того колегія суддів апеляційного суду звертає увагу й на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали поза увагою суду першої інстанції залишилось рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06.12.2018 року, яким, крім іншого, встановлені заходи обмеження прав ОСОБА_2 шляхом заборони у наближенні на відстань ближче 500 м. до місця проживання дитини та її матері; заборони особисто і через третіх осіб переслідувати їх та в будь якій інший спосіб спілкуватися з ними. Обмежувальний припис був виданий строком на 6 (шість місяців) і підлягає негайному виконанню, тобто з 06.12.2018 року. Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції фактично скасував рішення суду в іншій справі, яке набрало чинності, що можливо лише шляхом оскарження такого рішення, чого в даному випадку не було. За таких умов оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення, до якого відноситься й оскаржувана ухвала суду першої інстанції, повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині серед іншого є невідповідність висновків суду обставинам справи а також порушення норм процесуального права, що призвели до невірного вирішення питання по суті.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції через грубе порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання по суті.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року скасувати, в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання нечинним рішення органу опіки та піклування, визначення місця проживання дитини, визначення способів участі в особистому вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: В.І. Олійник

Є.М. Суханова