Єдиний унікальний номер 236/3742/18 Номер провадження 22-ц/804/330/19
Категорія: 53 Номер провадження 22-ц/804/330/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду від 19 листопада 2018 року (під головуванням судді Ткачова О.М.) у справі №236/3742/18 за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

24 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона працювала по квітень 2016 року в ДП»Донецька залізниця».Після чого з нею було продовжено трудові відносини в ПАТ»Укрзалізниця». В період з 15.04.2016 року по 17.07.2017 року вона працювала провідником пасажирського вагона відокремленого підрозділу «Моторвагонного депо Родакове» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіонального підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії»Донецька залізниця» ПАТ»Укрзалізниця».

17.07.2017 року вона була звільнена із роботи у зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 28 днів відпустки. При звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку, заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня по 17 липня 2017 року склала в розмірі 18247,70 грн.. Крім того існує заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року в сумі 15 093,13грн.. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 18247,70 грн., за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року в сумі 15 093,13грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 18.07.2017 року по час прийняття судом рішення.

Рішенням Краснолиманського міського суду від 19 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено,стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 81672,83грн., а саме: заборгованість по заробітній платі за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року в розмірі 18247,70 грн.; заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року в сумі 15093,13 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 18.07.2017 року та станом на 19.10.2018 року в сумі 48032,00 грн. Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник ПАТ "Українська залізниця" просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з'ясуванням всіх обставин.

Вказує, що згідно Указу Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 «Про рішення РНБО України «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», відповідач фактично був позбавлений можливості забезпечувати виконання своїх зобов'язань до моменту усунення форс-мажорних обставин.

ПАТ «Укрзалізниця» була припинена виробнича діяльність на непідконтрольній Україні території у зв'язку з втратою контролю над майном. Нарахування заробітної плати було припинено, оскільки у відповідача відсутній доступ до документації підприємства(кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), а тому підстав для нарахування

позивачці заробітної плати не має.

Указом Президента України «Про рішення РНБО України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року було розпочато проведення антитерористичної операції. Територія, на якій працювала позивач включено до переліку населених пунктів, на території яких розпочато проведення антитерористичної операції.

Позивач не перемістилась з непідконтрольної території та продовжила працювати в тій частині підприємства, яка перебувала на території проведення антитерористичної операції, таким чином погодилась з виконанням роботи в умовах проведення антитерористичної операції.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання відповідачем зобов'язань,передбачених зокрема статтями 115, 116 КЗпП України.

В даному випадку відсутня вина підприємства у затримці виплати належним сум при звільненні у зв'язку із обставинами непереборної сили, що об'єктивно унеможливлювали виконання зобов'язань, передбачених умовами договору. Так як на момент існування заборгованості по заробітній платі,частина підприємства РФ »Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходилася на непідконтрольній території, то затримка виплати належних сум у строки,визначені ст.116 КЗпП України,відбулися не з вини підприємства, а через настання обставин непереборної сили,а тому вважає,що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, погашення заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року працівникам ДП «Донецька залізниця» здійснювалось згідно Алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця», затвердженого рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.06.2016 року протокол №32, яким затверджено перелік документів, що підтверджують суму заборгованості з виплати заробітної плати працівників переведених на роботу до регіональної філії,а саме:передавального акту по заборгованості з виплати заробітної плати та зі сплати податків до бюджету;передавальна відомість по заборгованості з виплати заробітної плати працівників;довідка про заборгованість з виплати зарплати. Погашення заборгованості відбувалось після переведення працівників до регіональної філії.

На підставі передавальної відомості та довідки про заборгованість з виплати заробітної плати на 9653,63 грн. ОСОБА_2 виплачено 4134 грн., згідно відомості від 09.02.2017 року - 2067 грн. та відомості від 06.03.2017 року - 2067 грн. Сума, врахована судом першої інстанції, не має документального підтвердження та відповідно до вказаного Порядку завищена на 9573,50 грн..

Також вказує, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 48032 грн. розрахована із середньоденної в 152 грн., фактично ж вона становить 131,25 грн.,що збільшено при розрахунку середнього заробітку на 20,75 грн. за кожен врахований день.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Глушпенко В.О. просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки вони знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не

підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову складає 33340,84 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2005 року по квітень 2016 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», що підтверджується копією трудової книжки, і яке в 2016 році було підпорядковано ПАТ «Українська залізниця». Після чого з нею було продовжено трудові відносини в ПАТ»Укрзалізниця». В період з 15.04.2016 року по 17.07.2017 року вона працювала провідником пасажирського вагона відокремленого підрозділу «Моторвагонного депо Родакове» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіонального підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії»Донецька залізниця» ПАТ»Укрзалізниця», що не оспорюється відповідачем.

Наказом №524/ОС від 17.07.2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників за п.1ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 28 днів відпустки, що підтверджується записами в трудовій книжці та копією зазначеного наказу.

Наказом начальника Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії»Донецька залізниця» ПАТ»Укрзалізниця» №55-ДН від 13 березня 2017 року встановлено простой працівникам виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» з оплатою 2/3 встановленого посадового окладу.

З індивідуальних відомостей Пенсійного фонду про застраховану особу вбачається, що виплата заробітної плати ОСОБА_2 мала місце в січні 2016 року в сумі 3406,23 грн.; в липні 2016 року в сумі 2858,63 грн.; серпні 2016 року в сумі 3803,95 грн.; вересні 2016 року в сумі 3922,04 грн.; жовтні 2016 року в сумі 4720,11 грн.; листопаді 2016 року в сумі 3420,04 грн.; грудні 2016 року в сумі 4056,89 грн.;

В 2017 році дані про виплату заробітної плати з квітня по липень відсутні, в березні 2017 року виплачено 3348,48 грн. (а.с.25-26).

За даними податкової інспекції про суми виплаченої заробітної плати ОСОБА_2 в 2016-3 виплачена заробітна плата в сумі 10584 грн.; 2016-4 -в сумі 12197,04 грн.; 2017-1 - в сумі 10370,93 грн.. Дані за інші періоди відсутні (а.с. 27).

Згідно журналу обліку виходу провідників пасажирських вагонів на роботу з 16.03. по 31.03.2017 року; з 01.04. по 30.04.20917 року; з 01.05.2017 року по 31.05.2017 року; з 01.06. по 30.06.2017 року; з 01.07. по17.07.2017 року ОСОБА_2 проставлені виходи на роботу,що відповідає вимогам наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії»Донецька залізниця» ПАТ»Укрзалізниця» №55-ДН від 13 березня 2017 року про встановлення простою працівникам виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» з оплатою 2/3 посадового окладу та обов»язковим виходом на роботу.

Зазначене нічим не спростовано .

Відповідно до передавальної відомості по заробітній платі з ДП «Донецька залізниця» до ПАТ»Укрзалізниця» заборгованість перед ОСОБА_2 по заробітні платі становила 9673,06

грн. (а.с.76). Згідно платіжних відомостей №25 від 09.02.2017 року та №316 від 07.03.2017 року про виплату заробітної плати за лютий-червень 2016 року виплачено 2067 грн. та другу частину за цей же період в сумі 2067 грн.(а.с.77-80).

Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листів, нарахована заробітна плата за лютий 2016 року становить 3189,97 грн., березень 2016 року становить 2964,02 грн., квітень - 3108,07 грн., травень - 3080,08 грн., червень - 2144,65 грн., липень - 606,34 грн..

Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листів, нарахована заробітна плата за період з березня по липень 2017 року становить: березень -3573,48 грн., квітень - 796,39 грн..

З довідки з розрахунком оплати простою за підписом посадових осіб «Родаківське моторвагонне депо» вбачається, що за квітень 2017 року за час простою було нараховано позивачці за травень - 2153,33 грн., червень - 2153,33 грн., липень - 1151,78 грн..

Довідкою- розрахунком оплати вихідної допомоги визначено вихідну допомогу в сумі 3659,54 грн..

Згідно довідки за підписом керівництва «Родаківське моторвагонне депо» середньоденний заробіток для розрахунку оплати відпустки становить 93,09 грн..

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня по 17 липня 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунковими листами,довідками підприємства про нараховані суми, наданими Пенсійним Фондом України індивідуальними відомостями про застраховану особу про виплату заробітної плати.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. Суд також прийняв до уваги індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що заробітна плата позивачеві за березень-липень 2017 року була виплачена частково лише за березень 2017 року.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати. Зазначені розрахунки нічим не спростовані.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена, про що свідчать дані Пенсійного фонду та податкової інспекції, також відповідачем було надано витяг із відомостей на виплату заборгованості по заробітній платі за лютий-червень 2016 року та передавальну відомість по заборгованості перед позивачкою.

Тому рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права.

Розрахунок заборгованості за квітень-липень 2017 року підтверджується також довідкою, виданою за підписом начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» Кузовова Ю.В. та в.о.головного бухгалтера виробничого підрозділу Севрук О.І..

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Однак, стягуючи заборгованість по заробітні платі за період з 16 березня по 17 липня 2017 року в сумі 18247,70 грн., суд першої інстанції не навів в рішенні відповідних розрахунків із яких він виходив, визначаючи саме таку суму.

Між тим, відповідно наданих позивачем табулеграм було нараховано заробітну плату за березень 2017 року в сумі 3573,48 грн..

Довідки з розрахунком оплати простою за квітень 2017 року в сумі 796,39 грн., травень - 2153,33 грн., червень - 2153,33 грн., липень - 1151,78 грн. , розрахунок оплати вихідної допомоги в сумі 3659,54 грн. та розрахунок оплати відпустки, виходячи із середньоденного заробітку в 93,09 грн. надана за підписом керівництва «Родаківське моторвагонне депо». Надані довідки відповідачем не спростовані.

Згідно даних Пенсійного фонду в березні 2017 року позивачці було виплачена заробітна плата в сумі 3348,48 грн., в табулеграмі за березень 2017 року нараховано 3573,48 грн. , що необгрунтовано не враховано судом першої інстанції при розрахунку розміру заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року.

За таких обставин заборгованість за березень 2017 року складає 227 грн. (3573,48-3348,48). Тобто загальна заборгованість за березень-липень 2017 року з урахуванням вихідної допомоги в сумі 3659,54 грн. та компенсації за 28 днів відпустки в сумі 2606,52 грн. складає не 18247,70 грн., а 12747,89 грн..

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за період з 16 березня по 17 липня 2017 року в сумі 12747,89 грн..

Відповідно рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми заборгованості за березень-липень 2017 року підлягає зміні в розмірі стягнутої суми з 18247,70 грн. на 12747,89 грн..

Відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV«Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця» ДП "Донецька залізниця" було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02 вересня 2015 року № 735 затвердив статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПАТ «Українська залізниця» внесена в реєстр 21 жовтня 2015 року. ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

Погашення заборгованості з виплати заробітної плати за період з лютого 2016 року по липень 2016 року працівникам ДП «Донецька залізниця» здійснювалось за поясненнями представника відповідача згідно Алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця», затвердженого рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.06.2016 року протокол №32, яким затверджено перелік документів, що підтверджують суму заборгованості з виплати заробітної плати працівників переведених на роботу до регіональної філії,а саме:передавального акту по заборгованості з виплати заробітної плати та зі сплати податків до бюджету;передавальна відомість по заборгованості з виплати заробітної плати працівників;довідка про заборгованість з виплати зарплати. Погашення заборгованості відбувалось після переведення працівників до регіональної філії на підставі передавальної відомості по заборгованості з виплати заробітної плати працівників.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця « є належним відповідачем по справі.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач ставив питання про невиплату заробітної плати з лютого 2016 року по липень 2016 року в сумі 15093,13 грн..

Заперечуючи проти позову в цій частині представник відповідача зазначав, що заборгованість частково погашена і в підтвердження доводів надав зведену передаточну відомість на виплату заборгованості по заробітній платі,згідно якої ДП «Донецька залізниця» було передано ПАТ «Українська залізниця» сума заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 в 9673,06 грн., із яких за платіжними відомостями №25 від 09.02.2017 року та №316 від 07.03.2017 року було виплачено заробітну плату за лютий-червень 2016 року в сумі 2067 грн. та другу частину за цей же період в сумі 2067 грн..

Стягуючи з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2016 року по липень 2016 року в сумі 15093,13 грн., суд першої інстанції також не навів відповідних розрахунків, із яких він виходив в підтвердження розміру стягнутої суми заборгованості та необгрунтовано не врахував наявність таких доказів про часткову виплату заборгованості, як зведену відомість на виплату заборгованості та платіжних відомостей№25 від 09.02.2017 року та №316 від 07.03.2017 року, якими підтверджено виплату заборгованості в розмірі 4134 грн.. Надані відповідачем докази про часткову виплату заборгованості нічим не спростовані.

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2016 року по липень 2016 року в сумі 5539,06 грн..

Відповідно рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в розмірі стягнутої суми за період з лютого 2016 року по липень 2016 року з 15093,13 грн. на 5539,06 грн..

Відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив із доведеності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем при її звільненні та не прийняв до уваги посилання відповідача на висновок Торгово-промислової Палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

Зокрема, суд зазначив, що висновок Торгово-промислової Палати України викликає сумнів в його відповідності дійсності,цей висновок є приватним замовленням і у висновку не зазначено,що відповідач звільняється від обов'язку, передбаченого ст.117 КЗпП. Тому суд дійшов до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у невиплаті позивачеві сум при звільненні.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від

відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі за місцем роботи позивачки. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі за фактичним місцем роботи позивачки, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 -ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у непроведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивача є обґрунтованими, а посилання суду на те, що висновок Торгово-промислової Палати України викликає сумнів в його відповідності дійсності, є приватним замовленням і у висновку не зазначено,що відповідач звільняється від обов'язку, передбаченого ст.117 КЗпП є помилковим.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним

належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

Отже, унеможливлення виконання обов'язків, передбачених статтями 47, 83, 115 та 116 КЗпП України перед працівниками, що вивільнені за скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме в день звільнення кожному працівникові надати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотний характер, що підтверджено висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили та є підставами для звільнення відповідача від відповідальності.

Позивачку було звільнено 17 липня 2017 року у зв'язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто на момент звільнення існували форс-мажорні обставини, які є підставою для висновку про відсутність вини підприємства в несвоєчасному розрахунку з позивачем, а тому і відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, та в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.. А тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Посилання в рішенні суду на те, що у висновку торгово-промислової палати не зазначено,що відповідач звільняється від обов'язку, передбаченого ст.117 КЗпП, є необґрунтованим, так як робити такий правовий висновок входить до компетенції суду, а не торгово-промислової палати.

Відповідно до частин 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскаржуваним рішенням суду з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 704,80 грн.. Оскільки апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, підстав для стягнення судових витрат з відповідача немає.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 33340,83 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367,369, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду від 19 листопада 2018 року в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня по 17 липня 2017 року в сумі 12747 (дванадцять тисяч сімсот сорок сім) гривень 89 копійок з утриманням з цієї суми обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 1 лютого2016 року по 31 липня 2016 року в сумі 5539 (п'ять тисяч п»ятьсот тридцять дев'ять ) гривень 06 копійок з утриманням з цієї суми обов'язкових податків та зборів.

Рішення Краснолиманського міського суду від 19 листопада 2018 року в частині стягнення

середнього заробітку за час затримки розрахунку та судового збору скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 48032 гривні та судового збору в сумі 704,80 гривень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: