Номер провадження: 22-ц/813/4866/19
Номер справи місцевого суду: 520/97/19
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

03 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади, в якому позивач просила суд стягнути солідарно з рахунків Головного управління Національної поліції в Одеській області та Прокуратури Одеської області на свою користь у відшкодування моральної шкоди - 100 000,00 гривень.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 28 грудня 2015 року за №12865 нею подано до Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області заяву про скоєний у відношенні неї та її родини злочину, за який передбачено відповідальність ч.1, 4 ст. 358, ч. 1 ст.366 КК України.

01 березня 2019 року до районного суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Прокуратури Одеської області, в якому вони просять суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

01 березня 2019 року до районного суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просять суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

26.03.2019 року ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій просить суд стягнути безспірно, солідарно з рахунків відповідачів, на користь ОСОБА_1 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків у рішенні суду, обставинам справи.

Зокрема заявник зазначає, що норми ст. 1174 ЦК України передбачають відшкодування шкоди незалежно від він вини службової особи органу державної влади. Про факт закриття кримінального провадження довідалась 04.03.2019 року та 04.03.2019 року оскаржила постанову та вчасно не змогла повідомити суд. Тривала бездіяльність органів державної влади призвела до порушення її прав . Одночасно посилається на судову практику в аналогічних справах.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратура Одеської області просить залишити рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема посилається на те, що доказування не грунтується на припущеннях та на закриття кримінального провадження від 30.01.2016 року. Одночасно зазначає, що не доведено протиправної поведінки посадових осіб прокуратури області та розрахунку моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що 28 грудня 2015 року за вх. №12865 до Приморського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, ОСОБА_1 подано заяву про скоєне у відношенні нею та членів її родини кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1,4 ст. 358, ч. 1 ст.366 КК України.

В заяві про кримінальне правопорушення наведені факти, обґрунтування, а також додані копії документів, як докази скоєного кримінального правопорушення.

Подану ОСОБА_1 заяву про скоєне кримінальне правопорушення 28 грудня 2015 року було внесено до ЄРДР за №0012541.

Позивач стверджує позивач, що жодної слідчої-процесуальної дії за її участі та участі членів її родини не проведено, за 37 місяців рішення по справі не прийнято, її та членів її родини права від скоєного кримінального правопорушення не захищені та не поновлені, особи скоївши кримінальне правопорушення до відповідальності не притягнуті, шкоду завдану скоєним злочином не відшкодовано, що ніяк не розуміється з поняттям законодавця закріпленим в ст. 2 КПК України, згідно з якою завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Також вона зазначає, що Прокуратурою Одеської області за цей період також не здійснено прокурорського нагляду за додержанням законів, що передбачено ч.2 ст. 4 Закону України «Про прокуратуру».

На підставі вищезазначеного позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

В провадженні СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувало кримінальне провадження №0012541 від 28.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, яке розпочато на підставі заяви ОСОБА_1 щодо підроблення документів окремими співробітниками КП «БТ1» Одеської міської ради від 28.12.2015 року за №12865.

За результатами досудового розслідування 30.01.2016 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, яке на цей час незаконним чи необгрунтованим не визнано.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відмовляючи в задоволених позовних вимогах районний суд виходив з того, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, а незгода позивача з прийнятими працівниками Приморського ВП Одеської області процесуальними рішеннями і діями, не свідчать про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, так як не підтверджено бездіяльність та незаконність дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду І інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 1167 ЦК України, передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Виходячи з вищезазначеного позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Положеннями ст. 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди ними органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях

Відповідно до етапі 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень,

відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування вказаного виду відповідальності є

в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Посилання на вимоги ст. 1174 ЦК України самі по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки не доведено протиправність поведінки посадових осіб.

Наявність кримінальної справи чи її закриття без належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування щодо відшкодування моральної шкоди.

В силу п.7 ч.1 ст. 56 КПК України потерпілий протягом кримінального провадження має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку передбаченому цим Кодексом.

Таким чином встановлений особливий порядок оскарження дій тчи бездіяльності органів досудового розслідування.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( у редакції чинній на час звернення з позовом) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналогічна норма закріплена в ч. 1 ст. 19 ЦПК України ( у редакції Закону №2147-VIII). Законодавством встановлений особливий порядок оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування.

Посилання на тривалу бездіяльність відповідачів оцінюється критично в зв`язку з тим, що 30.01.2016 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.4 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, судова колегія ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19.06.2019 року.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М.Сегеда

Т.В.Цюра