ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3962/19 Справа № 206/2681/17 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2017 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради про визнання осіб такими, що втратили право користування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2009 року та продовжують перебувати на реєстраційному обліку, постійно проживаючи за іншими адресами. Позивач на даний час не має змоги продати свою квартиру, оскільки в ній зареєстровані відповідачі. Просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , що також є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку (а.с.2-5).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.132-134).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважаючи його незаконним, просять рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовним вимог відмовити (а.с.143-145).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. (а.с.6-7). Крім позивача в квартирі також зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується довідкою №1601 (а.с.9).

Судом 1 ї інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не проживають за адресою: АДРЕСА_2 з вересня 2011 року, що, на думку суду, підтверджується відповідними актами про не проживання (а.с.10-12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1-ї інстанції виходив з того, що відповідачі не проживають за адресою АДРЕСА_2 з вересня 2011 року без поважних причин, а тому є такими, що втратили право на користування спірною квартирою, що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи, зокрема із довідки про склад сім`ї № 1601 від 03.04.2017 року вбачається, що в квартирі за адресою АДРЕСА_2 крім відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (діти позивачки), зареєстровані малолітні діти (онуки позивача), а саме ОСОБА_4 13.02.2014 р. та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Також зі справи вбачається, що відповідачі ключів від квартири не мають, хоча сплачують за комунальні послуги по спірній квартирі і не втратили до неї інтерес. А проживання їх за іншою адресою не свідчить про їх не проживання в спірній квартирі без поважних причин, оскільки між сторонами склалися тривалі неприязні стосунки.

Зазначене підтверджується рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2016 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Обґрунтування відмови у задоволенні позову було змінено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2016 року.

Даними рішеннями, зокрема, було встановлено обставини щодо часу з якого дійсно відповідачі не мешкають у квартирі та поважності причин їх не проживання у ній, оскільки між позивачкою та відповідачами, які не мають іншого житла та не втратили інтерес до квартири, склалися тривалі неприязні стосунки, а відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, вбачається, що малолітні діти в силу віку позбавлені можливості самостійно обирати місце проживання, що також виключає безповажність причин їх не проживання в спірній квартирі.

Згідно ч.4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За ст. 165 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, малолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вважаються такими, що набули право користування спірною квартирою у встановленому законом порядку, на час розгляду справи судом не досягли віку, за якого можуть вільно визначати своє місце проживання, що свідчить про поважність причин їх не проживання у квартирі позивача.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 ї інстанції на вказані обставини уваги не звернув, не врахував, що відповідачі не втратили інтерес до квартири, не проживають в ній з поважних причин, та дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованим, в зв`язку з чим рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який був сплачений апелянтами за подання апеляційної скарги, в розмірі 960 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: