ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Київ

справа № 369/5886/16

провадження № 22-ц/824/46/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивач - Концерн «Військторгсервіс»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2017 року у складі судді Усатова Д.Д, повний текст складений 31.07.2017 року,

встановив:

У червні 2016 року Концерн «Військторгсервіс» звернувся до ОСОБА_2 з позовом про визнання договору позики недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу стало відомо, що 03 березня 2009 року між ОСОБА_2 та Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_3 був укладений договір позики. За умовами даного договору сума позики становить 300 000 грн. Позика надана у вигляді внесення готівкових коштів у національній валюті до каси філії Концерну.

Позивач вказує, що оскаржуваний договір позики укладено з перевищенням повноважень, оскільки ОСОБА_3 мав право на укладення договорів позики за умови, що гранична сума коштів, залучених на підставі договорів не перевищуватиме 300 000 грн. В той же час, жодних коштів на суму 300 000 грн. до концерну не надходило, також відсутні відомості, які б підтверджували, що дані кошти дійсно були отримані Концерном.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2017 року позов Концерну «Військторгсервіс» задоволено. Визнано недійсним договір позики від 03 березня 2009 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вказує, що єдиною підставою для визнання договору позики недійсним є перевищення суми позики, встановленою довіреністю. Однак, позику було взято позивачем в розмірі 300 000 грн., який не перевищував граничної суми коштів.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Позивач Концерн «Військторгсервіс», будучи належним чином повідомлений про день, місце та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направив, натомність направив клопотання про відкладення розгляду скарги у зв'язку з участю у Нараді керівника ТВО Генерального директора Концерну, при цьому оскільки представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню (підпункт 9 пункт 161 розділу XV Перехідних положень Конституції України), а у даному випадку провадження у справі відкрито 12.07.2016 року, тобто розпочате до 30 вересня 2016 року, позивач не був позбавлений можливості направити в судове засідання свого представника за довіреністю, зокрема, який подавав позовну заяву до суду, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку позивача з поважних причин, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у його відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 03.03.2009 року між позивачем Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Кримське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 надав позивачу безвідсоткову позику у розмірі 300 000,00 грн. з виробничою метою (а.с.6-7).

Строк повернення позики - 04.06.2009р. (п.6.1 Договору). Також передбачена можливість продовження даного строку (п.2.2 Договору).

Згідно п.4.2 Договору позика надається як в безготівковій формі шляхом переводу грошових коштів в розмірі позики на розрахунковий рахунок позичальника, так і шляхом внесення грошових коштів в касу філії «Кримського управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс».

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії квитанції до приходного касового ордеру №0097 від 04.03.2009р., від відровідача філією «Кримського управління воєнної торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» на виконання вищезазначеного Договору було прийнято 300 000,00 грн. (а.с.8).

Згідно довіреності від 15.04.2008р. концерн «Військторгсервіс» в особі генерального директора Пукіра П.Н. уповноважив начальника філії «Кримське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» Ханякіна С.О. в тому числі на укладенні від імені та в інтересах концерну всіх господарських договорів, договорів позики за умови, що сума не перевищує 300 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 мав право укладати договори на суму меншу за 300 000,00 грн., тому, укладення даного договору на суму, що перевищувала встановлену довіреністю, суперечить умовам чинного законодавства.

Проте з таким висновком судова колегія не може погодитись, оскільки вони не відповідають дослідженим судом обставинам справи.

Так, відповідно до умов договору позики, укладеного між сторонами, позику було взято саме в сумі 300 000 грн., що не перевищило дозволених умовою довіреністю суми 300 000 грн.

За таких обставин, із зазначених у позові підстав, оскаржуваний договір позики не можу бути визнаний недійсним, тому суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Доводи позивача про те, що коштів на вказану суму позики до Концерну не надходило, судом першої інстанції були перевірені та встановлено що відповідно до квитанції до приходного касового ордеру №0097 від 04.03.2009р., від відповідача до філії «Кримського управління воєнної торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» на виконання вищезазначеного Договору було прийнято 300 000,00 грн. При цьому зазначені обставини встановлені судом позивачем не оскаржені.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про можливість задоволення позову.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Концерну «Військторгсервіс» відмовити.

Стягнути з Концерну «Військторгсервіс» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 067 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :