Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ТОВ «РОСВЕН ІНВКСТ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за Договором про надання кредиту №101137928 від 30.10.2012 року,

в с т а н о в и в:

04 вересня 2018 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 101137928 від 30.10.2012 року в сумі 56 239,45 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилаються на наступне, що 30 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Форвард банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 101137928, відповідно до умов якого ПАТ «Форвард банк» надав кредит, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі сплачувати платежі. 17 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Форвард банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №17/07/15, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Форвард банк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитним договором № 101137928 від 30 жовтня 2012 року. На звернення позивача щодо повернення сум отриманих у борг грошових коштів, відповідач не реагував, оскільки відповідач покладені на себе зобов`язання не виконав, суму не повернув, позивач змушений звернутися до суду.

14 вересня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21 листопада 2018 року Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позові, обґрунтовуючи тим, що позовна давність за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» спливла, оскільки на момент укладання Договору уступки прав вимоги боргових зобов`язань № 17/07/15 від 17 липня 2015 року кількість прострочених днів виконання зобов`язання складало 135 днів. Також Відповідач зазначає, що Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» як первісний кредитор за договором кредиту не повідомив Відповідача про передачу новому кредитору своїх прав внаслідок укладення договору факторингу. Крім того, Відповідач зазначає, що Позивачем не надано документів які підтверджують наявність заборгованості за Договором кредиту.

21 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала до Дніпровського районного суду міста Києва зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальність «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» про захист прав споживача та визнання договору уступки прав вимоги боргових зобов`язань частково недійсним. Обґрунтовуючи підстави звернення з зустрічним позовом до суду, посилається на наступне, що на час укладення договору факторингу між Публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» існували обмеження щодо укладення договорів факторингу в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги грошової вимоги до боржників фізичних осіб, яке передбачалося п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг №231 від 3 квітня 2009 року. Також ОСОБА_1 зазначає, що не може бути належним та допустимим доказ такий як витяг з реєстру передачі прав вимоги, оскільки відсутні докази по сплаті вартості кредитного портфелю, копії актів приймання-передачі кредитного портфелю, які свідчили про укладення сторонами договору факторингу.

14 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за Договором про надання кредиту №101137928 від 30 жовтня 2012 року за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14 травня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою, відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», третя особа: Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОВАРД» про захист прав споживачів та визнання договору уступки прав вимоги боргових зобов`язань частково недійсним.

Приставник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою містить заява про розгляд справи за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Руский Сиандарт» та ОСОБА_1 укладений договір про надання та використання платіжної картки, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит, з терміном дії картки до 30 жовтня 2013 року.

17 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Фовард» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір відступлення прав вимог № 17/07/15, на умовах, встановлених цим договором, банк передає (поступається) компанії за плату, а компанія приймає належать банку права грошової вимоги (права вимоги) боргових зобов`язань до позичальників за кредитними договорами, укладені між банком і позичальниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Відповідно до п. 2.2. Договір відступлення прав вимог № 17/07/15, компанія зобов`язується сплатити банку поступається банком компанії права вимоги до позичальників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі, в розмірі порядку і визначені розділом 6 цього договору про відступлення прав вимог.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою.

Відповідно до ч.1 ст.1085 Цивільного кодексу України якщо фактор пред`явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред`явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В той же час, для встановлення факту відступлення права вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» суду необхідно встановити факт відступлення права вимоги по договору, дату відступлення права вимоги, якою, згідно з умовами договору, є дата підписання відповідного Реєстру від 17 липня 2015 року до Договору про відступлення прав вимог від 17 липня 2015 року, а також встановити, які саме права вимоги передаються.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України)

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України)

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем не долучено до позовної заяви детальний розрахунок заборгованості за Договором № 101137928 від 30 жовтня 2012, що унеможливлює встановити з якого часу утворилася заборгованості відповідно до умов договору, які суми були внесені боржником, періодичність внесення платежів та їх розмір, хоча обов`язок доказування тих обставин на які сторона посилається як на підставу своїх вимог лежить саме на ній. Крім того позивач не довів суду належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до Товариства з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим.

При вирішенні даного спору суд не вбачає підстав для застосування до склавшися відносин строку позовної давності, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів відповідача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовна заява ТОВ «РОСВЕН ІНВКСТ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за Договором про надання кредиту №101137928 від 30.10.2012 року не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не доведено факт переходу права вимоги від Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до Товариства з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна, не надано доказів щодо зазначених позовних вимог не доведено суму заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 526, 610, 611, 629, 626, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволені позову ТОВ «РОСВЕН ІНВКСТ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за Договором про надання кредиту №101137928 від 30.10.2012 року.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: