Єдиний унікальний номер 235/2478/19 Номер провадження 22-ц/804/2285/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/2478/19 за позовом ОСОБА_1 до Малого приватного підприємства "Фіалка" про стягнення заборгованості з орендної плати за використання земельних ділянок з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача Малого приватного підприємства "Фіалка" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року у складі судді Величко О.В., -

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малого приватного підприємства "Фіалка" (далі МПП "Фіалка") про стягнення заборгованості з орендної плати за використання земельних ділянок.

Зазначала, що є спадкоємцем своєї рідної сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 25.05.2016 року на земельні ділянки за кадастровим номером :08:000:0288 площею 6,9771 га та за кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,6718 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області.

Зазначені земельні ділянки перебували в оренді у відповідача:

- земельна ділянка за кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,6718 га на підставі договору оренди землі від 18.04.2008 року, який 06.05.2008 року був зареєстрований у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії ДП "Центр Державного кадастру при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис №59;

- на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0288 площею 6,9771 га, як їй стало відомо, договір оренди землі не зареєстрований, але земельна ділянка використовувалася відповідачем до 2018 року.

В порушення умов договору оренди землі відповідач орендну плату за користування земельними ділянками за 2014 - 2017 роки їй не сплачував. За 2014 - 2015 роки орендна плата стягнута з МПП "Фіалка" на її користь згідно постанови Донецького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року. Орендна плата за 2017 рік до теперішнього часу не сплачена.

Згідно пунктів 9,10 договору оренди землі від 18.04.2008 року, укладеного між померлою ОСОБА_2 та МПП "Фіалка", орендна плата встановлена у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 1 178,28 грн., обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексації.

Пунктом 13 договору встановлено, що розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін та тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Проте розмір орендної плати не переглядався.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року №92/2002 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок за земельних часток (паїв)" (далі Указ № 92/2002) одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки є забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Згідно витягів № 1006, № 1007 від 19.05.2016 року з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :08:000: 0287 складає 252 232,36 грн., земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0288 також 252 232,36 грн.

Вважає, що відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі", згідно якої розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству, орендна плата за 2017 рік має обчислюватися з урахуванням статті 1 Указу №92/2002 з урахуванням змін, внесених Указом Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року, та має складати не менше 7 566,97 грн. (252 232,36 х 3%), що узгоджується з висновками, зазначеними в постанові Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року.

Оскільки орендну плату за 2017 рік вона в січні 2018 року отримала в сумі 3 100,05 грн., заборгованість відповідача складає 4 466,92 грн.

Вважає, що відповідно до статті 625 ЦК України відповідач має сплатити їй заборгованість з орендної плати за 2017 рік за користування земельною ділянкою за кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,6718 га з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1 327,30 грн. (згідно доданого розрахунку за період з 01.01.2017 року по 01.04.2019 року) та 3 проценти річних в сумі 226,39 грн.

Пункт 14 договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,1% від невиплаченої суми за кожен день прострочення, у зв`язку з чим відповідач має сплатити їй пеню за прострочення сплати орендної плати у розмірі 4 466,92 грн. за 455 днів,яка складає 2 032,44 грн.

Всього заборгованість з орендної плати за 2017 рік за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,6718 га складає 8 053,05 грн. (4 466,92 + 1 327,30 + 226,39 + 2 032,44).

Право користування (оренда) відповідачем земельною ділянкою за кадастровим номером :08:000:0288 площею 6,9771 га не зареєстровано та ним не визнається. Проте відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), правовідносини між власником земельної ділянки та фактичним користувачем, який зберіг у себе за рахунок власника земельної ділянки кошти, які мав заплатити за користування нею, регулюються на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, про що було зазначено в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 235/5592/16-ц за її позовом до МПП "Фіалка" про стягнення заборгованості з орендної плати.

Підтвердженням факту користування МПП "Фіалка" земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0288 площею 6,9771 га є лист Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 16.11.2016 року № 21654/10/05-16-12-02, відповідно до якого орендар включив у 2014 - 2016 роках до площ, які оподатковувалися фіксованим сільськогосподарським податком, 15 га земельних паїв орендодавця ОСОБА_2 , у 2016 році МПП "Фіалка" включено до площ, які оподатковуються, 13,3418 га з кадастровим номером :08:000:0287 . Але ж площа земельної ділянки з кадастровим номером :08:000: 0287 складає 6,6718 га, відповідно - решта площі складає земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0288 - 6,9771 га. Тобто, виходячи з цього листа, МПП "Фіалка" обробляло дві земельні ділянки.

Відповідач доказів, які б підтверджували, що земельну ділянку із кадастровим номером :08:000:0288 використовує (обробляє) інша особа, не надав.

Сума безпідставно набутих коштів, що дорівнює розміру орендної плати за користування земельною ділянкою площею 6,9771 га за 2014 - 2015 роки складає 15 133,94 грн. (252 232,36 х 3%), а з урахуванням індексації орендної плати - 4 008,04 грн., 3% річних - 519 грн., пеня - 9 093,13 грн., всього 28 754,11 грн.

Сума безпідставно набутих коштів, що дорівнює розміру орендної плати за користування земельною ділянкою площею 6,9771 га за 2016 - 2017 роки також складає 15 133,94 грн. (252 232,36 х 3%), а з урахуванням індексації орендної плати - 4 008,04 грн., 3% річних - 519 грн., пеня - 9 093,13 грн., всього 28 754,11 грн.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь:

- орендну плату за договором оренди землі за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,6718 га за 2017 рік в розмірі 8 053,05 грн., в тому числі заборгованість з орендної плати - 4 466,92 грн., індекс інфляції - 1 327,30 грн., 3% річних - 226,39 грн., пеня за несвоєчасно сплачену орендну плату - 2 032,44 грн.;

- безпідставно набуті кошти в розмірі 57 508,22 грн., що дорівнює розміру орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0288 площею 6,9771 га, в тому числі: 1) за 2014 - 2015 роки в розмірі 15 133,94 грн. з урахуванням індексації орендної плати - 4 008,04 грн., 3% річних - 519 грн., пеня - 9 093,13 грн., всього 28 754,11 грн.; 2) за 2016 - 2017 роки в сумі 15 133,94 грн. з урахуванням індексації орендної плати - 4 008,04 грн., 3% річних - 519 грн., пеня - 9 093,13 грн., всього 28 754,11 грн. (а.с. 1 - 5).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з МПП "Фіалка" на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2017 рік в сумі 4 466,92 грн., пеню за прострочення виплати орендної плати згідно умов договору в розмірі 2 032,44 грн., три відсотки річних (в межах заявлених вимог по 01 квітня 2019 року) - 167,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 605,55 грн., всього 7 271,96 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 124 - 127).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі за 2017 рік за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,6718 га, суд першої інстанції виходив з того, що Указ № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом № 725/2008, має рекомендаційний характер, був прийнятий після укладення сторонами договору і є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків. Проте, виходячи з норм частини четвертої статті 82 ЦПК України, які встановлюють обов`язковість обставин, встановлених рішенням суду у цивільній справі, суд враховує обставини, встановлені постановою Верховного Суду України суду від 12.12.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до МПП "Фіалка"про стягнення заборгованості по орендній платі, а саме, що відповідач не виплачував позивачу орендну плату за договором оренди від 18.04.2008 року за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,67 га. Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі. Орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перерахувати розмір орендної плати. Такі ж самі висновки викладені і у постанові Апеляційного суду Донецької області, що набула законної сили, в якій зазначено, що орендна плата за 2014 рік повинна була складати з урахуванням Указу Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року не менше 7 566,97 грн. із розрахунку 252 232,36 х 3%; така ж сума орендної плати повинна була бути встановлена і на 2015 рік, яку орендар зобов`язаний був самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перерахувати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі. Предметом даного спору, як і спору у вищезазначених справах, є стягнення заборгованості по орендній платі за одним і тим самим договором оренди від 18.04.2008 року, але за різні періоди. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування норм частини четвертої статті 82 ЦПК України, в частині встановлення тієї обставини, що орендна плата повинна визначитись з урахуванням Указу № 725/2008 від 19.08.2008 року із розрахунку не менше 7 566,97 грн. (252 232,36 х 3%). Оскільки у січні 2018 року позивачу виплачена орендна плата за 2017 рік у сумі 3 100,05 грн., заборгованість по орендній платі становить 4 466,92 грн.(252 232,36 грн. х 3% - 3 100 грн.). Згідно пункту 11 укладеного договору оренди відповідач зобов`язаний був сплатити орендну плату за 2017 рік у розмірі 7 566,97 грн. до 30 грудня 2017 року, тому відповідальність за прострочення зобов`язання настає з 31.12.2017 року і по 01.04.2019 року (згідно розрахунку та заявлених вимог позивача). Отже, за договором оренди від 18.04.2018 року відповідач повинен сплатити позивачу заборгованість по орендній платі за 2017 рік в сумі 4 466,92 грн., пеню за прострочення виплати орендної плати згідно пункту 14 договору в розмірі 2 032,44 грн. (455 дні х 4 466,92 х 0,1%), три відсотки річних - 167,05 грн. (4466,92 х 3% : 365 х 455 днів), інфляційні втрати у розмірі 605,55 грн., всього 7 271,96 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 57 508,22 грн., що дорівнює розміру орендної плати за користування земельною ділянкою площею 6,9771 га за 2014 - 2015 роки в сумі 15 133,94 грн. з урахуванням індексації орендної плати - 4 008,04 грн., 3% річних - 519, 00 грн., пені - 9 093,13 грн., всього 28754,11 грн. та орендної плати за 2016 - 2017 роки в сумі 15 133,94 грн. з урахуванням індексації орендної плати - 4 008,04 грн., 3% річних - 519 грн., пені - 9 093,13 грн., всього 28 754,11 грн., суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. Посилався, що позивачем не надано суду доказів користування МПП "Фіалка" земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0288 площею 6,9771 га. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21.03.2017 року встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів щодо фактичного користування відповідачем земельною ділянкою площею 6,9771 га з кадастровим номером :08:000:0288 , тому підстави для стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди від користування земельною ділянкою за період 2014 -2015 роки у розмірі 15 133,94 грн. відсутні. ( а.с. 46 - 48). Постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 21.03.2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди від користування земельною ділянкою площею 6,9771 га у розмірі 15 133,94 грн. залишено без змін ( а.с. 41 - 45). Позивач звертається до суду з тими самими вимогами про стягнення упущеної вигоди від користування земельною ділянкою за період 2014 - 2015 роки у розмірі 15 133,94 грн., проте доповнює позовні вимоги стягненням інфляційних втрат, 3 відсотків річних, пені та посилається на іншу правову підставу - норми статті 1212 ЦК України. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17, правовідносини між власником земельної ділянки та фактичним користувачем, який зберіг у себе за рахунок власника земельної ділянки кошти, які мав заплатити за користування нею, регулюються на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Позивач зазначає, що підтвердженням факту користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою площею 6,9771 га, кадастровий номер :08:000:0288 , є лист Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 16.11.2016 року, де вказано, що орендар включив у 2014 - 2016 роки до площ, які оподатковувались фіксованим сільськогосподарським податком 15 га земельних паїв орендодавця ОСОБА_2 , у 2016 році МПП "Фіалка"включено до площ, які оподатковуються, 13,3418 га з кадастровим номером :08:000:0287 . Оскільки площа земельної ділянки з кадастровим номером :08:000: 0287 складає 6,9718 га, позивач вважає, що решта площі складає земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0288 , площа якої складає 6,9771 га. Проте такого листа, як і інших доказів з приводу доведення факту користування МПП "Фіалка"вказаною земельною ділянкою, суду позивачем не надано. Навпаки, зі списків власників земельних ділянок на території Гродівської селищної ради по договорам оренди землі станом на 01.01.2014 - 01.01.2017 роки вбачається, що за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як власниками орендованих земельних ділянок, значиться земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,67 га ( а.с. 81 - 84). Окрім того, листом МПП "Фіалка"№ 11/04-1 від 11.04.2019 року на ім`я начальника Покровсько - Добропільського ГУ ДФС повідомлено про арифметичні помилки у площі земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0287 , рілля 6,6718 га, право власності ОСОБА_2 : у додатках за 2014, 2015 роки у рядку за порядком 79 графи 10 вважати вірним значення 6,6718 га; у додатку за 2016 рік у рядку за порядком 1.1.99 графи 11 вважати вірним значення 6,67 га. (а. с. 86). Окрім того, рішенням апеляційного суду від 21.03.2017 року, яка набула законної сили, не прийнято до уваги посилання позивача на листи Покровської ОДПІ ГУ ДФС від 16.11.2016 року, на який посилається позивач, як доказ на підтвердження факту користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0288 (а.с. 124 - 127).

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштівза використання земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0288 площею 6,9771 га, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, на неналежну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів за використання її земельної ділянки з кадастровим номером :08:000: 0288 площею 6,9771 га суд ухвалив рішення без врахування постанови Верховного Суду від 12.12.2018 року, в якій вже було надане правове обґрунтування цим обставинам, та без врахування постанови Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що суд не врахував надані нею докази, не врахував, що вона просила стягнути з відповідача плату за користування належною їй земельною ділянкою площею 6,9771 га з посиланням на положення статті 1212 ЦК України, як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 року.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-77цс 18 від 03.10.2018 року (справа № 629/4628/16-ц).

В рішенні суд зазначив, що відповідач надав до суду відзив на позовну заяву. Проте вона відзив не отримувала і зміст цієї інформації їй невідомий. Суд не врахував, що відповідач в порушення норм процесуального права не направив їй відзив та не надав суду документи, які підтверджують направлення відзиву позивачу. У зв`язку з цим вона була позбавлена можливості надати свою відповідь та докази, які б спростували доводи відповідача щодо виправленої відомості розміру земельних ділянок, які використовував відповідач, а суд би оцінив докази, взяв би їх до уваги і не виніс неправосудне рішення.

В рішенні суд зазначив, що "виправлена відомість додається до матеріалів справи, що позивачем не заперечується". Однак відзив на позовну заяву вона не отримувала, в судовому засіданні за станом здоров`я не була і не мала можливості висловлювати свою думку з цього приводу; не зрозуміло як міг відповідач переробити відомість про виплату орендної плати, хто підписав відомість про отримання коштів на суму 3 100,00 грн.

Відповідач у відзиві щодо вимог про стягнення безпідставно набутих коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08: 000: 0288 зазначив, а суд взяв до уваги, що лист Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області № 21654/10/05-16-12-02 від 16.11.2016 року не може бути підтвердженням фактичного користування земельними ділянками. На думку відповідача у даному листі не зазначається про фактичне користування відповідачем двома земельними ділянками спадкодавця позивача, зазначена в листі площа не відповідає площі двох земельних ділянок, належних позивачу, оскільки загальна площа земельних паїв складає 13,6489 га.

Суд не надав належної правової оцінки листу Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 16.11.2016 року № 21654/10/05-16-12-02, де вказано, що орендар включив у 2014 - 2016 роках до площ, які оподатковувалися фіксованим сільськогосподарським податком 15 га земельних паїв орендодавця ОСОБА_2 . В подальшому в листі зазначено, що у 2016 році МПП "Фіалка" включено до площ, які оподатковуються, 13,3418 га з кадастровим номером :08:000:0287 . Проте площа цієї земельної ділянки складає - 6,9718 га, а тому решту площі складає земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0288 , площа якої 6,9771 га, що підтверджує факт використання МПП "Фіалка" обох земельних ділянок, які вона отримала в спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак судом даний факт проігноровано.

В підтвердження використання відповідачем земельної ділянки площею 6,9771 га вона надала суду відомість розрахунку та виплати доходів на паї по Гродівській селищній раді за 2017 рік, де зазначено її прізвище, ім`я, по-батькові, ідентифікаційний номер , площа - 13,6489 га, нарахування розміру орендної плати - 3 851,00 грн., ПДФО в розмірі 18% - 693,18 грн., ВЗ 1,5 % - 57,77 грн., до видачі 3 100,05 грн. та підпис.

Її земельні ділянки знаходяться поруч, що підтверджується кадастровими планами земельних ділянок. Отже, відповідач не міг користуватися однією земельною ділянкою, а іншу не використовувати.

Відповідач не надав доказів про те, що він другу земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0288 площею 6,9771 га не використовував.

Їй відомо, що її земельні ділянки кожний рік оброблялися і жодного року жодна земельна ділянка не була в бур`янах.

Вважає, що саме лист Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області за № 21654/10/05-06-12-02 від 16.11.2016 року підтверджує те, що відповідач використовував земельну ділянку за кадастровим номером :08:000:0288 , але суд не перевірив на підставі якого документу відповідач використовував цю земельну ділянку, якщо він повідомив податкову інспекцію про використання цієї земельної ділянки.

Суд посилається на списки власників земельних ділянок на території Гродівської селищної ради по договорам оренди землі станом на 01 січня 2014, 01 січня 2015, 01 січня 2016, 01 січня 2017 року, на лист № 11/04-1 від 11.04.2019 року на ім`я начальника Покровсько - Добропільського ГУ ДФС про арифметичні помилки у площі земельної ділянки рілля 6,6718 га, у додатках за 2014, 2015, 2016 роки, які вона не отримувала, з урахуванням яких і відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів, інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені за користування земельною ділянкою площею 6,9771 га за період 2014 - 2017 роки (а.с. 152 - 158).

Незважаючи на те, що позивач в апеляційній скарзі в прохальній частині просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, тобто повністю скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року, фактично позивачем оскаржується рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, про що позивачем зазначено в описовій частині апеляційної скарги. Зазначене підтверджується і відзивом на апеляційну скаргу відповідача, в якому вона просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року в частині задоволених позовних вимог, яке оскаржується відповідачем, залишити без змін (а.с. 184 - 188), а також заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій позивач просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні безпідставно набутих коштів скасувати та задовольнити її апеляційну скаргу (а.с. 213).

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року в частині стягнення з нього грошової суми у розмірі 7271,96 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з МПП "Фіалка" грошової суми у розмірі 7 271,96 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов висновку, що Указ № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом № 725/2008, має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору і є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3відсотків.

Разом з тим, суд зазначив про необхідність застосування імперативних норм частини четвертої статті 82 ЦПК України, які встановлюють обов`язковість обставин, встановлених рішенням суду у цивільній справі.

Так, суд посилається на постанову Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №235/5592/16-ц, у якій нібито зазначено, що відповідач не виплачував позивачеві орендну плату за договором оренди. Також посилається на постанову Донецького апеляційного суду, в якій зазначено, що орендна плата за 2014 рік повинна була складати з урахуванням Указу Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року не менше 7 566,97 грн. із розрахунку 252 232,36 х 3%. Така ж сума мала бути встановлена і на 2015 рік, яку орендар зобов`язаний був самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перерахувати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі.

З врахуванням такого суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність застосування норм частини четвертої статті 82 ЦПК України в частині встановлення тієї обставини, що орендна плата повинна визначатись з урахуванням Указу № 725/2008 від 19.08.2008 року із розрахунку не менше 7 566,97 грн.

Застосування судом першої інстанції частини четвертої статті 82 ЦПК України вважає помилковим.

Зазначає, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Преюдиціальні факти слід відрізняти від правової оцінки іншим судом певних обставин.

Відповідно до загальних вимог процесуального права (статті 76, 89 ЦПК України) визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, дослідження та оцінки всіх доказів, а також зазначення норм матеріального права, якими суд керувався при вирішенні позову.

Предметом доказування позивача ОСОБА_1 у справі № 235/5592/16-ц за вимогами про стягнення заборгованості з орендної плати за 2014, 2015 роки був сам факт існування договору оренди та факт наявності заборгованості МПП "Фіалка" перед ОСОБА_1 зі сплати орендної плати за 2014, 2015 роки.

Тобто, постановою Донецького апеляційного суду від 12.12.2018 року встановлено обставини наявності орендних правовідносин між позивачем та відповідачем та встановлено факт наявності заборгованості зі сплати орендної плати за 2014, 2015 роки. Застосування до правовідносин сторін Указу № 725/2008 від 19.08.2008 року (зі змінами, що мали місце після укладення договору оренди) для визначення розміру заборгованості із розрахунку 252 232,36 х 3% є правовою оцінкою, наданою судом апеляційної інстанції встановленим обставинам справи.

Отже суд першої інстанції помилково надав преюдиціального значення оціночним судженням, зробленим судом при вирішенні іншої справи, ототожнивши факти, встановлені цим судом, з їх юридичною оцінкою.

Відповідач вважає, що помилкове застосування судом першої інстанції частини четвертої статті 82 ЦПК України щодо правової оцінки обставин іншої судової справи призвело до неправильного вирішення даної справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з МПП "Фіалка" 7 271,96 грн. підлягає скасуванню, а позовні вимоги - відмові (а.с. 132 - 135).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08.08.2019 року за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача МПП "Фіалка" відкрито апеляційне провадження (а.с. 174 - 176).

Копію апеляційної скарги відповідача МПП "Фіалка" позивач ОСОБА_1 отримала 13.08.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 191).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу МПП "Фіалка" позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а судове рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Зазначає, що доводи відповідача про те, що в постанові Апеляційного суду Донецької області від 12.12.2018 року встановлені обставини наявності орендних правовідносин між позивачем та відповідачем, встановлено факт наявності заборгованості зі сплати орендної плати за 2014, 2015 роки, а застосування до правовідносин сторін Указу № 725/2008 від 19.08.2008 року для визначення розміру заборгованості із розрахунку 252 232,36 х 3% є правовою оцінкою, наданою судом апеляційної інстанції встановленим обставинам справи, є необґрунтованими.

По-перше, МПП "Фіалка" в апеляційній скарзі посилається на постанову Апеляційного суду Донецької області від 12.12.2018 року, але постанову від 12.12.2018 року ухвалив Верховний суд.

По-друге, визначення розміру заборгованості з орендної плати з урахуванням Указу №725/2008 від 19.08.2008 року в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі є не тільки правовою оцінкою обставин справи, а правовою оцінкою визначення розміру заборгованості орендної плати із розрахунку 252 232,36 х 3%, яка була взята за основу і розрахована сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, пені, 3% річних. Даний факт підтверджується постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року, в якій вказано, що Указом Президента України 725/2003 від 19.08.2008 року "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" внесено зміни до Указу № 92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, а тому орендна плата за 2014 рік з урахуванням Указу № 725/2008 від 19.08.2008 року повинна складати не менше 7 566,97 грн., із розрахунку 252 232,36 грн. х 3%; така ж сума орендної плати повинна бути встановлена і за 2015 рік, яку орендар зобов`язаний був самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перерахувати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі; тобто заборгованість по виплаті орендної плати за період 2014, 2015 роки перед позивачем становила 15 133,94 грн.

Верховний суд в постанові від 12.12.2018 року по даній справі також вказав: "Предметом спору у даній справі, зокрема є визначення розміру заборгованості з орендної плати, пені, індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання, трьох процентів річних від простроченої суми та зарахування коштів у рахунок стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельної ділянки площею 6,6718 га".

Верховний суд в постанові від 12.12.2018 року вказав, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування індексу інфляції, пені, 3% річних при обчисленні розміру орендної плати за користування земельною ділянкою площею 6,6718 га не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права за фактичних обставин справи.

Вищевикладене підтверджує, що вона не повинна повторно доказувати факти, які встановлені Верховним судом у постанові від 12.12.2018 року та Донецьким апеляційним судом у постанові від 13.02.2019 року, які набрали законної сили.

Підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція дає право стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обгрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає право спростовувати ці факти іншими засобами доказування.

Преюдиція є похідною категорією від фактичної презумпції істинності судового рішення.

Преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення) - прийняття без доказування та перевірки фактів, які були встановленні процедурно іншим судом в іншій справі. Обов`язок суду, який розглядає справу, визнати такими, що не потребують доказування, обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сил (а.с. 184 - 188).

Копію апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 відповідач отримав 12 серпня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 192).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року справа була призначена до розгляду на 04 вересня 2019 року (а.с. 193 - 194).

В судове засідання апеляційного суду 04 вересня 2019 року сторони не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Позивач ОСОБА_1 судову повістку повідомлення про розгляд справи 04 вересня 2019 року отримала 31 серпня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 211).

04 вересня 2019 року від позивача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 213).

Відповідач - МПП "Фіалка" 03 вересня 2019 року також направив до апеляційного суду заяву про розгляд справи 04 вересня 2019 року за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами (а.с. 200 -201).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача МПП "Фіалка" - підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.04.2008 року між МПП "Фіалка" та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала відповідачу на 10 років, тобто до 18.04.2018 року, в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області. Договір оренди зареєстрований у Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 59 від 06.05.2008 року (а.с. 21 - 22).

Згідно договору орендна плата становить 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 1 178,28 грн. (пункт 9); обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації (пункт 10); орендна плата вноситься один раз на рік - до 30 грудня (пункт 11).

Згідно пункту 13 договору розмір орендної плати переглядається 1 раз у рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 14 договору у разі невнесення орендної плати, визначеної цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від суми за кожний день прострочення.

Згідно витягу № 1006 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0287 від 19.05.2016 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 252 232,36 грн. (а.с. 15).

Згідно витягу № 1007 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер :08:000: 0288 від 19.05.2016 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 252 232,36 грн. (а. с. 16).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі за 2017 рік за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000: 0287 площею 6,6718 га, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі щодо користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га, регулюються Законом України від 06.10.1998 року №161-XIV "Про оренду землі" (далі Закон № 161-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону № 161-XIV (в редакції чинній на час укладення договору) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно договору, укладеному 18.04.2008 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем МПП "Фіалка", орендна плата за земельну ділянку становить 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (рілля) 1 178,28 грн. (пункт 9). Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (пункт 10). Орендна плата вноситься один раз на рік - до 30 грудня (пункт 11).

Згідно пункту 13 договору розмір орендної плати переглядається 1 раз у рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (а.с. 21 - 22).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.05.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 195, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщина складається з земельної ділянки, розташованої на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,6718 га, кадастровий номер :08:000:0287 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 710608 , виданого Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області 24.01.2008 р. і зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15 (а.с. 19).

Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону № 161-XIV перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до пункту 40 договору оренди від 18.04.2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 21 - 22).

Проте позивачем не надано суду доказів, що після отримання 25.05.2016 року свідоцтва про право на спадщину вона зверталася до відповідача з пропозиціями щодо зміни або розірвання договору оренди, укладеного спадкодавцем ОСОБА_2 з відповідачем, а тому відповідно до статті 1218 ЦК Україниразом із правом власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га до позивача, як спадкоємця, перейшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю ОСОБА_2 за договором оренди від 18.04.2008 року.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92/2002 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" (далі Указ № 92/2002), який діяв на час укладення договору оренди від 18.04.2008 року, розмір орендної плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) було встановлено у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю).

Указом Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" у статтю 1 Указу № 92/2002 були внесені зміни, а саме: слова та цифри "у розмірі не менше 1,5 відсотка" замінено словами та цифрою "у розмірі не менше 3 відсотків". Цей Указ набрав чинності 01.09.2008 року, тобто після укладення договору оренди від 18.04.2008 року. В його тексті відсутнє посилання на те, що дія Указу поширюється на договори, укладені до набрання ним чинності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 25.06.2011 року у справі № 6-17цс11, яка на час розгляду справи апеляційним судом є діючою, за змістом статті 21 Закону № 161-XIV розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладання договору законодавству. У зв`язку з тим, що Указ Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)", яким встановлено розмір орендної плати не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, має рекомендаційний характер та набрав чинності після укладання договору оренди між сторонами, зміна розміру орендної плати можлива лише за згодою сторін.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі № 3-130гс16, де зазначено, що Указ Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" (далі Указ № 725/2008), положення якого не мають зворотної дії в часі, не покладає на орендаря обов`язку ініціювати приведення розміру орендної плати у відповідність до зазначених у ньому норм.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Указ № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом № 725/2008, має рекомендаційний характер і оскільки він був прийнятий після укладення договору між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем МПП "Фіалка" є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, він не є підставою для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків; зміна розміру орендної плати можлива лише за згодою сторін.

Проте апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності застосування при вирішенні спору у цій справі норм частини четвертої статті 82 ЦПК України щодо обставин, встановлених у цивільній справі № 235/5592/16-ц за позовом ОСОБА_1 до МПП "Фіалка"про стягнення заборгованості по орендній платі постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року та постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року.

Як зазначив суд першої інстанції, постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року встановлено, що відповідач не виплачував позивачеві орендну плату за договором оренди від 18.04.2008 року за користування земельною ділянкою площею 6,67 га, кадастровий номер :08:000:0287 ; нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати без внесення відповідних змін до договору у письмові формі; орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перерахувати розмір орендної плати.

Постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року, що набула законної сили, встановлено, що орендна плата за 2014, 2015 роки повинна складати з урахуванням Указу Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року не менше 7 566,97 грн. із розрахунку 252232,36 х 3%.

Посилаючись, що предметом спору як у справі № 235/5592/16-ц, так і у цій справі, є стягнення заборгованості по орендній платі за одним і тим самим договором оренди від 18.04.2008 року, але за різні періоди, суд вважав необхідним застосувати норми частини четвертої статті 82 ЦПК України щодо встановленої судовими рішеннями у справі № 235/5592/16-ц обставини, що орендна плата за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 за договором оренди від 18.04.2018 року повинна визначитись з урахуванням Указу Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року не менше 7 566,97 грн. із розрахунку 252 232,36 х 3%.

Апеляційний суд вважає, що до такого висновку суду першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції зазначене не врахував та помилково дійшов висновку щодо застосування частини четвертої статті 82 ЦПК України до постанови Верховного Суду від 12.12.2018 року, оскільки в цій постанові Верховним Судом обставини щодо розміру орендної плати за користування земельної ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 взагалі не встановлювалися і за приписами статті 400 ЦПК України не могли встановлюватися. Верховний Суд у цій постанові дав лише правову оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції що стосується вимог про стягнення орендної плати за користування земельної ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 норм матеріального права, а саме статті 625 ЦК України, зазначивши, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування індексу інфляції при обчисленні розміру орендної плати за користування земельною ділянкою площею 6,6718 га не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права за фактичних обставин справи.

Зазначення в постанові Верховного Суду про те, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати без внесення відповідних змін до договору у письмові формі; орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перерахувати розмір орендної плати, є не встановленими рішенням суду обставинами, а правовим висновком Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №235/5592/16-ц відсутній висновок щодо застосування до спірних правовідносин Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)".

Що стосується преюдиції встановленої постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року обставини, що орендна плата за 2014, 2015 роки повинна складати з урахуванням Указу Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року не менше 7 566,97 грн. із розрахунку 252 232,36 х 3%, апеляційний суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (чстина п`ята статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з мотивувальної частини із зазначенням: а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Отже, виходячи з аналізу зазначених процесуальних норм обставини справи судом встановлюються на підставі доказів наданих учасниками справи. Висновок суду щодо правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, є не встановленою судом обставиною, а правовою оцінкою наданою судом певному факту при розгляді справи, мотивованою оцінкою наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Отже, висновок Донецького апеляційного суду у постанові від 13.02.2019 року у справі № 235/5592/16-ц про те, що до спірних правовідносин щодо визначення розміру орендної плати за 2014, за 2015 роки підлягає застосуванню Указ № 725/2008 від 19.08.2008 року, згідно якого орендна плата встановлюється в розмірі 3 відсотки визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, тобто за 2014 та за 2015 рік має складати не менше 7 566,97 грн. із розрахунку 252 232,36 х 3%, є правовою оцінкою суду щодо норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а не обставиною, встановленою рішенням суду у іншій цивільній справі, що набрало законної сили, яка відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не доказується при розгляді іншої справи.

Відповідно до частини сьомої статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Апеляційний суд зазначає, що постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року не встановлено розмір орендної плати за 2017 рік, що є предметом спору у цій справі, не встановлено факт внесення змін до договору оренди щодо розміру орендної плати, а лише визначено розмір орендної плати за 2014, 2015 роки, виходячи з правової оцінки суду щодо застосування до спірних правовідносин Указу № 725/2008 від 19.08.2008 року.

Отже є обгрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновок Донецького апеляційного суду у постанові від 13.02.2019 року у справі № 235/5592/16-ц про застосування до спірних правовідносин сторін при визначенні розміру заборгованості по орендній платі Указу Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року є правовою оцінкою, наданою апеляційними судом встановленим у справі обставинам.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що на теперішній час у справі № 235/5592/16-ц існують два судових рішення апеляційної інстанції, які набрали законної сили, щодо розміру орендної плати за 2014, 2015 роки за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га, які містять неоднакові висновки щодо застосування до спірних правовідносин Указу № 725/2008 від 19.08.2008 року, а саме:

1) рішення Апеляційного суду Донецької області від 21.03.2017 року, яким залишено без змін рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2016 року у справі № 235/5592/16-ц в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за 2014, 2015 роки за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га; суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що Указ № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом № 725/2008 від 19.08.2008 року, має рекомендаційний характер, був прийнятий після укладення сторонами договору і не є підставою для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків; за умовами укладеного між сторонами договору від 18.04.2008 року орендна плата становить 1,5 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; з урахуванням виплаченої відповідачем 07.12.2016 року орендної плати у сумі 3 097,72 грн. та 4 614,80 грн. заборгованість за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000: 0287 за 2014, 2015 роки відсутня (а.с. 49 - 52, а.с. 46 - 48);

постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 235/5592/16-ц за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 рішення Апеляційного суду Донецької області від 21.03.2017 року в частині залишення без змін рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за 2014, 2015 роки не скасовано; що стосується земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га цією постановою Верховного Суду було скасовано рішення Апеляційного суду Донецької області від 21.03.2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 24 - 32);

2) постанова Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року у цій же справі №235/5592/16-ц, якою рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2016 року у справі № 235/5592/16-ц в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволені та стягнуто з МПП "Фіалка" на користь ОСОБА_1 заборгованість за орендною платою за 2014, 2015 роки у сумі 7 421,42 грн.; при цьому апеляційний суд виходив з того, що з урахуванням Указу Президента України № 725/2008 від 19.08.2008 року орендна плата за 2014 рік, а також за 2015 рік повинна складати не менше 7 566,97 грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки 252 232,36 грн. х 3%), яку орендар зобов`язаний був самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перерахувати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі; тобто заборгованість по виплаті орендної плати за 2014 - 2015 роки перед позивачем становила 15 133,94 грн.; орендну плату за 2014 - 2015 роки відповідач сплатив позивачу 07.12.2016 року в розмірі 3 097,72 грн. та 4 614,80 грн., всього 7712,52 грн. З урахуванням частково виплаченої суми заборгованість по виплаті орендної плати за 2014 - 2015 роки перед позивачем становить 7 421,42 грн. (15 133,94 грн. - 7 712,52 грн.) (а.с. 37 - 40).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року у справі № 235/5592/16-ц в касаційному порядку не переглядалася.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається, що ним до Верховного Суду подані заяви про роз`яснення судового рішення у справі № 235/5592/16-ц та ухвалення додаткового рішення, оскільки постановою Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року скасовано рішення, яке Верховним Судом залишено в силі. Заяви на теперішній час не розглянуті.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції неправильно застосував у цій справі частину четверту статті 82 ЦПК України, встановивши на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 13.02.2019 року, яка не має преюдиціального значення, розмір орендної плати за 2017 рік, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Отже, апеляційний суд відповідно до пункту 4 частини першої статті 264, пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України надає власну правову оцінку щодо застосування Указу Президента № 725/2008 до правовідносин, які виникли між сторонами, та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Указ Президента № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом № 725/2008, має рекомендаційний характер, був прийнятий після укладення договору між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем МПП "Фіалка" і є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків.

Позивачем не надано суду доказів про те, що після отримання 25.05.2016 року свідоцтва про право на спадщину вона зверталася до відповідача з пропозиціями щодо зміни умов договору оренди, укладеного з відповідачем спадкодавцем ОСОБА_2 , щодо розміру орендної плати та що така згода була досягнута.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленоїу постановах від 20.08.2013 року у справах № 5017/781/2012, № 5009/3430/12, від 03.12.2013 року у справі № 3-34гс13, нормативна грошова оцінка земель є основною для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору, без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі.

Отже, у зв`язку із зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га, що підтверджується витягом № 1006 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19.05.2016 року, орендна плата орендарем мала сплачуватися, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 252 232,36 грн. (а. с. 15) та за 2017 рік мала складати 3 783,48 грн. (252 232,36 х 1,5%).

Згідно відомості розрахунку та виплати доходів на паї по Гродівської селищній раді за 2017 рік позивачу ОСОБА_1 нараховано орендну плату у розмірі 3 851,00 грн., з якої утримано ПДФО 18%, військовий збір 1,5%, до видачі 3 100,05 грн. (а.с. 17). Позивач факт отримання орендної плати у зазначеному розмірі визнає та саме нею до суду була надана зазначена відомість, яка містить підпис позивача.

Відповідно до пункту 13 договору оренди від 18.04.2008 року сторони домовились про те, що з орендної плати будуть утримуватися податки та обов`язкові збори та платежі, що підлягають сплаті з доходу фізичної особи згідно чинного законодавства (а.с. 21 - 22).

Отже, апеляційним судом встановлено, що орендна плата за 2017 рік за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га мала складати 3 783,48 грн.; позивачу відповідачем нарахована та виплачена в січні 2018 року орендна плата у розмірі 3 851,00 грн. за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Тобто, на час звернення позивача до суду з цим позовом у квітні 2019 року заборгованість з орендної плати за 2017 рік за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га була відсутня, відповідно відсутні і підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2017 рік за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000: 0287 площею 6,6718 га згідно позовних вимог у розмірі 4 466,92 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення за період з 31.01.2017 року по 01.04.2019 року трьох відсотків річних від простроченої суми орендної плати за 2017 рік за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га у розмірі 167,05 грн., індексу інфляції у розмірі 605,55 грн., пені в розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення у розмірі 2 032,44 грн., суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по виплаті орендної плати становить 4 466,92 грн., яку відповідач відповідно до пункту 11 договору оренди зобов`язаний був сплатити до 30.12.2017 року, тобто з 31.12.2017 року настає відповідальність за прострочення зобов`язання, яка передбачена статтею 625 ЦК України та пунктом 14 договору оренди.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 14 договору оренди від 18.04.2008 року у разі невнесення орендної плати, визначеної цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від суми за кожний день прострочення.

Згідно пункту 11 договору орендна плата вноситься один раз на рік - до 30 грудня.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Звертаючись до суду, позивач просила стягнути з урахуванням індексу інфляції суму заборгованості по орендній платі за 2017 рік, яка на її думку складала 4 466,92 грн., а також від цієї простроченої суми 3 відсотки річних та пеню за прострочення виплати орендної плати.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність заборгованості відповідача по орендній платі за 2017 рік, що встановлена договором оренди орендна плата за 2017 рік позивачу виплачена повністю у січні 2018 року, вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 4 466,92 грн. є безпідставними, відповідно відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання у сумі 4 466,92 грн. і задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача за порушення грошового зобов`язання у сумі 4 466,92 грн. індексу інфляції в розмірі 1 327,30 грн., 3 відсотків річних в розмірі 226,39 грн., пені у розмірі 2 032,44 грн.

Належну позивачу орендну плату за 2017 рік за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 площею 6,6718 га у розмірі 3 783,48 грн. (252 232,36 х 1,5%) відповідач мав виплатити у строк до 30.12.2017 року. З матеріалів справи встановлено, що зазначена орендна плата виплачена у січні 2018 року у розмірі 3 851,00 грн. Проте позовні вимоги про застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 783,48 грн., а саме, трьох процентів річних, індексу інфляції та пені позивачем не заявлялися (а.с. 1 - 5, а.с. 20). У матеріалах справи є відомість нарахування пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних по земельній ділянці кадастровий номер :08:000: 0287 за 2017 рік, згідно якої ОСОБА_1 відповідачем нараховано за період з 31.12.2017 року по 25.01.2018 року за 26 днів пеня 98,39 грн. (3 783,49 грн. х 0,1% х 26 днів), три проценти річних - 8,09 грн. (3 783,49 грн. х 3% : 365 днів х 26 днів) та інфляційні втрати - 56,75 грн., виходячи з індексу інфляції 101,5%, всього 163,21 грн. (а.с. 78). Згідно відомості нарахування пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних по земельній ділянці кадастровий номер :08:000:0287 за 2017 рік до виплати після утримання ПДФО та військового збору належить 144,03 грн., в тому числі пеня - 79,19 грн., три проценти річних - 8,09 грн., інфляційні втрати - 56,75 грн.; у відомості є відмітка, що сума до виплати проведена платіжними дорученнями № 823, 824, 825 від 23.04.2019 року (а.с. 79).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з МПП "Фіалка" на користь ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за 2017 рік в сумі 4 466,92 грн., пені за прострочення виплати орендної плати в розмірі 2 032,44 грн., трьох відсотків річних в розмірі 167,05 грн., інфляційних втрат у розмірі 605,55 грн., всього 7 271,96 грн. з порушенням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з МПП "Фіалка" 8 053,05 грн., з яких заборгованість по орендній платі за 2017 рік 4 466,92 грн., інфляційні втрати 1 327,30 грн., три проценти річних 226,39 грн., пеня за прострочення виплати орендної плати 2 032,44 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 , площею 6,9771 га, у сумі 57 508,22 грн., суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що факт користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою кадастровий номер :08:000: 0288площею 6,9771 га підтверджується листом Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 16.11.2016 року, де вказано, що орендар включив у 2014 - 2016 роки до площ, які оподатковувались фіксованим сільськогосподарським податком 15 га земельних паїв орендодавця ОСОБА_2 , в подальшому в листі зазначено, що у 2016 році МПП "Фіалка"включено до площ, які оподатковуються, 13,3418 га з кадастровим номером :08:000:0287 . Оскільки площа земельної ділянки з кадастровим номером :08:000: 0287 складає 6,9718 га, позивач вважає, що решта площі складає земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0288 площею6,9771 га. Проте, такого листа, як і інших доказів, які доводять факт користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 , позивачем суду не надано. Навпаки, зі списків власників земельних ділянок на території Гродівської селищної ради по договорам оренди землі станом на 01.01.2014 - 01.01.2017 роки (а.с. 81 - 84) вбачається, що за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як за власниками орендованих земельних ділянок, значиться земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,67 га (а.с. 81 - 84). Окрім того, листом № 11/04-1 від 11.04.2019 рік на ім`я начальника Покровсько - Добропільського ГУ ДФС відповідачем повідомлено про арифметичні помилки у площі земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0287 , рілля 6,6718 га, право власності - ОСОБА_2 : у додатках за 2014, 2015 роки у рядку за порядком 79 графи 10 вважати вірним значення 6,6718 га; у додатку за 2016 рік у рядку за порядком 1.1.99 графи 11 вважати вірним значення 6,67 га (а. с. 86). Окрім того, постановою апеляційного суду від 21.03.2017 року, яка набула законної сили, не прийнято до уваги посилання позивача на листи Покровської ОДПІ ГУ ДФС від 16.11.2016 року, на який посилається позивач, в якості доказу на підтвердження факту користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою позивача з кадастровим номером :08:000:0288 (а.с. 124 - 127).

Зазначений висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим.

В позовній заяві позивач визнає, що договір оренди на земельну ділянку площею 6,9771 га, кадастровий номер :08:000:0288 , не зареєстрований і у неї відсутній. Зазначена обставина підтверджується і доданим нею до позовної заяви листом Управління Держгеокадастру у Красноармійському районі Донецької області від 06.12.2016 року № 31 - 28 -0.1 - 913/2-16, яким на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що інформація про укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га, яка належить гр. ОСОБА_1 (до 25.05.2016 року належала гр. ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 741198 , реєстр № 08 від 11.08.2009 року) в Управлінні відсутня (а.с. 12).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що правовідносини між власником земельної ділянки та фактичним користувачем, який зберіг у себе за рахунок власника земельної ділянки кошти, які мав заплатити за користування нею, регулюються на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша).

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга).

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, виходячи з заявлених позивачем вимог, вона має довести, що відповідач фактично протягом 2014 - 2017 років користувався земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га та зберіг у себе за її рахунок кошти, які мав сплатити за користування земельною ділянкою.

Відповідач факт користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га заперечує, про що ним зазначено у відзиві на позовну заяву.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем до позовної заяви що стосується земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га додано:

- лист Управління Держгеокадастру у Красноармійському районі Донецької області від 06.12.2016 року № 31-28-0.1-913/2-16, який лише підтверджує відсутність в Управлінні інформації про укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га (а.с. 12) і не доводить факт фактичного користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га;

- лист Державної фіскальної служби України від 28.02.2018 року № 2948/Л/99-99-12-03-05-14, згідно якого на звернення ОСОБА_1 щодо сплати податків користувачем земельної ділянки МПП "Фіалка"та виплат з оренди земельних ділянок ДФС повідомила, що в органах ДФС відсутня інформація про нарахування та сплату платежів у розрізі земельних ділянок та кадастрових номерів; орендні відносини між суб`єктами господарювання не регулюються податковим законодавством, тому підстави для проведення перевірок ДФС не має (а.с. 13), що також не підтверджує факт фактичного користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га;

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.05.2016 року, посвідчене державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 196, згідно якого позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщина складається з земельної ділянки, розташованої на території Гродівської селищної ради Красноармійського району Донецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,9771га, кадастровий номер :08:000:0288 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 741198 , виданого Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області 11.08.2009 р. і зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 08 (а.с. 18), яке також не підтверджує факт фактичного користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га;

- відомість розрахунку та виплати доходів на паї по Гродівській селищній раді за 2017 рік, згідно якої ОСОБА_1 нараховано 3 851,00 грн., до видачі 3 100,05 грн., площа пая 13,6489 (а.с. 17).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку відомості розрахунку, а саме, що вона не є достовірним доказом факту фактичного користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 площею 6,9771 га, оскільки в ній не зазначено кадастровий номер земельних ділянок, за користування якими здійснено розрахунок плати. Доводи апеляційної скарги позивача про те, що зазначена у відомості площа паю 13,6489 га свідчить про використання відповідачем двох земельних ділянок, є лише припущенням

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не надано правової оцінки листу Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС від 16.11.2016 року, не ґрунтуються на законі.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається, що підтвердженням факту користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою площею 6,9771 га, кадастровий номер :08:000:0288 , є лист Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 16.11.2016 року, де вказано, що орендар включив у 2014-2016 роки до площ, які оподатковувались фіксованим сільськогосподарським податком 15 га земельних паїв орендодавця ОСОБА_2 , в подальшому в листі зазначено, що у 2016 році МПП "Фіалка"включено до площ, які оподатковуються, 13,3418 га з кадастровим номером :08:000:0287 , але площа цієї земельної ділянки складає 6,9718 га, а решта площі складає земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0288 - 6,9771 га (а.с. 1 - 5). Проте, такий доказ позивачем суду не надано, про що зазначено в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач не надала суду лист Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС від 16.11.2016 року, він відсутній в матеріалах справи, суд не може його оцінювати.

В той же час суд першої інстанції зазначив, що раніше, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 21.03.2017 року у справі № 235/5592/16-ц, яке в цій частині залишено без змін постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року, суд дійшов висновку про те, що цей доказ - лист Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС від 16.11.2016 року, на який посилається позивач і у цій справі, не є належним доказом щодо фактичного користування МПП "Фіалка"земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0288 , оскільки зазначені в листі земельні ділянки не відповідають по площі а ні площі земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0288 , а ні загальній площі двох земельних ділянок належних позивачу (а.с. 46 - 48).

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховані надані нею докази, є не обгрунтованими.

Посилання суду першої інстанції на надані відповідачем Списки власників земельних ділянок на території Гродівської селищної ради по договорам оренди землі станом на 01.01.2014 року, на 01.01.2015 року, на 01.01.2016 року, на 01.01.2017 року (а.с. 81 - 84) не впливає на висновки суду щодо недоведеності позивачем позовних вимог щодо користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0288 , оскільки зазначені списки стосуються земельних ділянок щодо яких укладені договори оренди і відповідно в них і зазначена щодо власників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 лише земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0287 площею 6,67 га.

Посилання суду першої інстанції на лист МПП "Фіалка"№ 11/04-1 від 11.04.2019 рік на ім`я начальника Покровсько - Добропільського ГУ ДФС у Донецькій області також не впливає на висновки суду, оскільки в цьому листі йдеться про арифметичні помилки у додатках до податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи (Відомості про наявність земельних ділянок) за 2014 - 2016 роки у площі земельної ділянки з конкретним кадастровим номером :08:000:0287 , рілля 6,6718 га, право власності ОСОБА_2 : у додатках за 2014, 2015 роки у рядку за порядком 79 графи 10 вважати вірним значення 6,6718 га; у додатку за 2016 рік у рядку за порядком 1.1.99 графи 11 вважати вірним значення 6,6718 га (а. с. 86). Жодного посилання на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0288 зазначений лист не містить.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно врахував надану відповідачем виправлену відомість розміру земельних ділянок, є не обгрунтованими. Дійсно до відзиву на позовну заяву відповідач додав як він зазначив "виправлену відомість", а саме, "Відомість розрахунку та виплати доходів на паї по Гродівській селищній раді за 2007 рік", згідно якої ОСОБА_1 нараховано 3 851,00 грн., до виплати 3 100,05 грн. В порівнянні з наданою позивачем відомістю, виправлена відомість доповнена графою про кадастровий номер земельної ділянки та зазначено кадастровий номер :08:000:0287 ; крім того площа паю в ній зазначена 6,6718 га, відомість підпис ОСОБА_1 про отримання орендної плати не містить (а.с. 80). На зазначену відомість суд першої інстанції, як на належний доказ, не посилався.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що він не використовує земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0288 , не ґрунтуються на процесуальному законодавстві, оскільки саме позивач відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України має довести факт фактичного користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0288 , як обставину, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачу, починаючи з 2016 року, достовірно відомо, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0288 не зареєстрований. Проте до звернення до суду з цим позовом, позивач, посилаючись на фактичне, всупереч її волі, користування відповідачем земельною ділянкою, до суду за захистом свого порушеного права, тобто з вимогами про витребування земельної ділянки не зверталася.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що обидві земельні ділянки спадкодавцем ОСОБА_2 не могли бути здані в оренду одночасно, на що посилається позивач, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0288 був виданий ОСОБА_2 лише 11.08.2009 року, тобто більше, ніж через рік після укладення 18.04.2008 року договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0287 , державний акт на яку спадкодавець ОСОБА_2 отримала 24.01.2008 року.

Оскільки позовні вимоги про стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми, індексу інфляції за весь час прострочення є похідними від вимог просаме грошове зобов`язання, а саме, стягнення безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність основних позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відповідно підстави для стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, індексу інфляції за весь час прострочення також відсутні.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя).

Отже, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення виконання також є похідними від основних вимог позивача про стягнення безпідставно набутих коштів.

Оскільки позовні вимоги про стягнення пені за прострочення виконання також є похідними від вимог просаме грошове зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність основних позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відповідно підстави для стягнення пені також відсутні.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" відповідальність за несплату орендної плати або її прострочення не встановлена.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 161-XIV орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотними умовами договору оренди землі.

Отже, оскільки позивачем не надано договору щодо користування відповідачем земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0288 , підстави для стягнення пені, навіть при наявності простроченого грошового зобов`язання, відсутні. Стягнення пені на підставі договору від 18.04.2008 року про оренду земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0287 суперечить закону, оскільки умови договору від 18.04.2008 року стосуються лише земельної ділянки кадастровий номер :08:000:0287 .

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач не направив їй відзив на позовну заяву з додатками, є необґрунтованими, оскільки відповідачем дотримано вимоги статті 191 ЦПК України, а саме: у додатках до відзиву зазначені опис вкладення (оригінал) та фіскальний чек (оригінал), що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу (а.с. 63 - 70). До суду першої інстанції відповідачем надані і є в матеріалах справи опис вкладення (оригінал) відправлення на ім`я ОСОБА_1 та фіскальний чек (оригінал) (а.с. 87, а.с. 88, а.с. 89), що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу 24.04.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає зазначеній у позовній заяві.

Виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 57 508,22 грн., ухвалив судове рішення в цій частині з додержанням норм матеріального права; порушення судом першої інстанції норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи в цій частині позовних вимог, апеляційним судом не встановлено. Апеляційна скарга позивача є необґрунтованою. Підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів у загальному розмірі 57 508,22 грн. в межах доводів апеляційної скарги відсутні. Рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом та при поданні апеляційної скарги позивач судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" як особа з інвалідністю I групи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, її апеляційна скарга залишена без задоволення, витрати по судовому збору в цій частині компенсуються за рахунок держави.

Відповідачем - МПП "Фіалка" запеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 136), які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 145).

Оскільки апеляційна скарга відповідача - МПП "Фіалка" апеляційним судом задоволена, судовий збір за подання відповідачем апеляційної скарги відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України має компенсуватися за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Малого приватного підприємства "Фіалка" безпідставно набутих коштів за користування земельною ділянкою площею 6,9771 га за 2014 - 2015 рік, за 2016 - 2017 рік з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми та пені за прострочення виплат залишити без змін.

Апеляційну скаргу відповідача - Малого приватного підприємства "Фіалка" задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Малого приватного підприємства "Фіалка" на користь ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі за 2017 рік в сумі 4 466,92 грн., пені за прострочення виплати орендної плати в розмірі 2 032,44 грн., трьох відсотків річних в розмірі 167,05 грн., інфляційних втрат у розмірі 605,55 грн., всього 7 271,96 грн. скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з Малого приватного підприємства "Фіалка" 8 053,05 грн., з яких заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :08:000:0287 , площею 6,6718 га, за 2017 рік в сумі 4 466,92 грн., інфляційні втрати - 1 327,30 грн., три проценти річних - 226,39 грн., пеня за прострочення виплати орендної плати - 2 032,44 грн.

Судові витрати, понесені Малим приватним підприємством "Фіалка" (, юридична адреса: 85371, Донецька область, Покровський район, село Успенівка, вулиця 50 років Жовтня), за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 коп. компенсувати Малому приватному підприємству "Фіалка" за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська