Єдиний унікальний номер 236/2451/18 Номер провадження 22-ц/804/268/19

Головуючий в 1 інстанції: Бєлоусов А.Є.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну № 236/2451/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року (суддя Бєлоусов А.Є.), ухваленого в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого остання послалась на те, що з 07 серпня 2008 року вона була прийнята на посаду мийника - прибиральника рухомого складу другого розряду дільниці з ремонту дизельних поїздів першої групи, 10 березня 2009 року переведена оператором компютерного набору другої категорії цеху експлуатації центру оперативно технічного обміну. 25 липня 2011 року звільнена у звязку з переведенням у Луганську дирекцію залізничних перевезень за домовленістю між керівниками. 26 липня 2011 року прийнята оператором компютерного набору другої категорії станції Кіндрашівська у порядку переведення з моторвагонного депо Родакове Державного підприємства «Донецька залізниця» за згодою між керівниками підприємств. 01 серпня 2011 року переведена на посаду економіста другої категорії фінансово економічного відділу що підтверджується записами в трудовій книжці серії АА №211082. 25 липня 2016 року згідно наказу №07/ОС від 29 липня 2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року, звільнена у звязку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні роботодавець не здійснив їй належних виплат.

Просила суд стягнути з ПАТ « Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в сумі 28 369,65 грн., одноразову грошову допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку 5 219,80 грн.,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 73 860,17 грн.

25 вересня 2018 року позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2017 року по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в сумі 26 526,38 грн. (в тому числі заборгованості по виплаті компенсації за 15 днів відпустки в розмірі 2 842,05 грн.), одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку 4 855,35 грн., а всього 31381 грн. 73 коп. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судові витрати у розмірі 658 грн. 48 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним зясуванням всіх обставин.

Вказує, що згідно Указу Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 «Про рішення РНБО України «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», відповідач фактично був позбавлений можливості забезпечувати виконання своїх зобовязань до моменту усунення форс-мажорних обставин. ПАТ «Укрзалізниця» була припинена виробнича діяльність на непідконтрольній Україні території у звязку з втратою контролю над майном. Нарахування заробітної плати було припинено, оскільки у відповідача відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), а тому підстав для нарахування позивачці заробітної плати не має. Указом Президента України «Про рішення РНБО України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року було розпочато проведення антитерористичної операції. Територія, на якій працювала позивач включено до переліку населених пунктів, на території яких розпочато проведення антитерористичної операції. Позивач не перемістилась з непідконтрольної території та продовжила працювати в тій частині підприємства, яка перебувала на території проведення антитерористичної операції, таким чином погодилась з виконанням роботи в умовах проведення антитерористичної операції.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання відповідачем зобовязань,передбачених зокрема статтями 115, 116 КЗпП України. В даному випадку відсутня вина підприємства у затримці виплати належним сум при звільненні у звязку із обставинами непереборної сили, що обєктивно унеможливлювали виконання зобовязань, передбачених умовами договору. Так як на момент існування заборгованості по заробітній платі,частина підприємства РФ »Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходилася на непідконтрольній території, то затримка виплати належних сум у строки,визначені ст.116 КЗпП України,відбулися не з вини підприємства, а через настання обставин непереборної сили, а тому вважає, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що в розрахунку за липень 2017 року ОСОБА_2 сума 11772,42 грн. вже включає в себе допомогу зі скороченням штату у розмірі 6 496,35 грн., але суд окремо, вдруге, врахував одноразову допомогу у розмірі 4855,35 грн. Також судом невірно розраховано суму вихідної допомоги при звільнені .

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову складає 107 449,45 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 рік) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. «…За певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя…» (рішення Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 року, п.35, (заяви № 68385/10 та 71378/10)).

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, при звільненні не отримав всіх належних йому виплат, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Нормами Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції » не передбачено особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач ОСОБА_2 є громадянкою України, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, внесена до Державного реєстру фізичних осіб платників податків (а.с. 41-43).

Зі змісту записів у трудовій книжці серії АА № 211082, заповненої 07.08.2008 року на імя ОСОБА_2, вбачається, що позивач з 07.08.2008 року до17.07.2017 року була працівником Відокремленого підрозділу моторвагонного депо Родакове "Державного підприємства "Донецька залізниця", Луганської дирекції залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця», Структурного підрозділу Луганської дирекції залізничних перевезень РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»(а.с.12-14).

На підставі наказу (розпорядження) від 17.07.2017 року № 1947- ОС позивача звільнено з роботи у звязку із скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 22).

Наказом в. о. начальника РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 від 15.03.2017 року № 384-Н для всіх працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, з 16.03.2017 року; оплата за час простою не з вини працівників має проводитись з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівнику розряду (окладу) за весь час простою згідно з графіком роботи (а.с.21).

ОСОБА_2 виходила на роботу в період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року, що підтверджено наданими позивачем табелями обліку використаного робочого часу (а.с.24-25,27-28,30-31,33-34,37-38).

Наказом першого заступника начальника Луганської дирекції залізничних перевезень ОСОБА_4 від 17.07.2017 року № 1947-ОС ОСОБА_2 було звільнено з роботи на посаді економіста 2 категорії фінансово - економічного відділу на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (у звязку зі скороченням штату працівників), зі сплатою компенсації за 15 днів відпустки, з виплатою одноразової допомоги у розмірі одного середнього місячного заробітку (а.с.22).

Згідно із наданими представником відповідача копіями відомості на виплату грошей за березень 2017 року ОСОБА_2 виплачена 13.07.2017 року заборгованість по заробітній платі 1843,27 грн.; згідно з довідками відповідача від 01.10.2018 року № 302/1 та № 302/2 компенсація за невикористану позивачем відпустку становить 2842,05 грн., розмір вихідної допомоги, нарахованої позивачу у звязку з її звільненням, становить 4855,35 грн. (а.с. 82-86).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» (згідно з додатком №1).

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02.09.2015року за № 735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21.10.2015 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відомості з якого є у відкритому доступі, проведено державну реєстрацію: ПАТ «Українська залізниця» «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору від 17.07.2017 року. Трудова книжка позивача не містить даних щодо припинення трудового договору з відповідачем раніше дати 17.07.2017 року. Останній запис в трудовій книжці позивача вчинений відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» є належним відповідачем у справі.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі за березень - липень 2017 року у розмірі 26 526,38 грн.,( з урахуванням виплаченої суми в розмірі 1 843,27 грн. ).

Як вбачається зі розрахунку заробітної плати за березень 2017 року ОСОБА_2 їй було нарахована загальна сума заробітної плати у розмірі 5 397,39 грн.; за квітень 2017 року у розмірі 3 836,36 грн.; за травень - 3836,36 грн. , за червень -3836,36 грн., а загалом: 16 906,47 грн. ( зазначені суми складались із : 4 - оплати почасовиків; 86-разова винагорода за вислугу ; 340 - оплата простою; 387- одноразова на заохочення вищ.органу; 393 матеріальна допомога систематична)

Проте як вбачається із розрахунку заробітної плати за липень 2017 року до загальної суми заробітної плати у розмірі 11 991,79 грн. включено (код 601) допомогу зі скороченням штату у розмірі 6 496,35 грн., та (код 309) - компенсація при звільнені у за невикористану відпустку у розмірі 3 303,30 грн. , тобто суму нарахованої заробітної плати за липень складає - 2 192,14 грн.

В наказі при звільнені ОСОБА_2 від 17.07.2017 року з роботи у звязку зі скороченням штату було зазначено, що компенсації підлягає три 15 днів невикористаної відпустки.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 4855,35 грн. суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ця допомога включена в розрахунок заборгованості за липень 2017 року, обґрунтованості позовних вимог про стягнення ще раз одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку у сумі 5 219,80 грн. не знайшли свого підтвердження. Доказів того, що позивач має право на нарахування ще і цієї суми допомогу суду не надано.

Відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наявності заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції заборгованість позивачу відповідачем не виплачена.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач позбавлений можливості провести з відповідачем розрахунок, оскільки відсутні первинні документи є необґрунтованими, оскільки діючим законодавством саме на роботодавця покладений обовязок своєчасно провести всі розрахунки та вжити для всі необхідні заходи для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 855,35 грн. - одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 556,60 гривен ( пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 жовтня 2018 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку в розмірі 4 855,35 грн., скасувати, в частині судового збору змінити.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця» про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 5219,80 гривен, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судові витрати у розмірі 556 (пятсот піти десяти шести) гривень 60 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді: І.О. Дундар

ОСОБА_5