ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року про відмову у забезпеченні позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська міська рада, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких Ольга Олександрівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська міська рада, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких Ольга Олександрівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Не погодившись з такою ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції протиправно відмовив у задоволенні заяви з підстав відсутності доказів належності права власності на спірне майно ОСОБА_3 , оскільки він на підтвердження своїх вимог надавав витяг з Державного реєстру речових прав.

Представник Департаменту житлового господарства ДМР, Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних та дозвільних процедур ДМР подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує ухвалу суду та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 грудня 2018 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська міська рада, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Буцьких О.О., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Разом з позовною заявою позивач звернувся із заявою про забезпечення його позову, відповідно до якої просить суд: накласти арешт на квартиру: загальна площа (кв.м): 53.9, житлова площа (кв.м): 32.8, Опис: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7 - житлові, І - балкон, розташовану за адресою АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) та будь-яким третім особам відчужувати, у тому числі продавати, дарувати, звертати стягнення, передавати у заставу, управління, іншим способом відчужувати квартиру: загальна площа (кв.м): 53.9, житлова площа (кв.м): 32.8, Опис: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7 - житлові, І - балкон, розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що в результаті задоволення позову будуть поновлені його права на користування та проживання в житловому приміщенні, тобто квартирі, яка є предметом оспорюваних правочинів, а накладення арешту та заборона вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження нинішнім власником - ОСОБА_3 , є справедливими та розумними заходами забезпечення, адже обмежують права ОСОБА_3 лише до винесення рішення по справі, та не завдають йому ніякої майнової чи немайнової шкоди. Незастосування ж таких заходів може спричинити повторний неодноразовий перепродаж квартири, право власності на яку здобуте незаконними способами, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав належних доказів на підтвердження того, що майно яке є предметом даного спору належить відповідачу ОСОБА_3 .

Однак такі висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Згідно наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2018 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , з 10.11.2018 року зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.17). Чинність даної інформації при подачі апеляційної скарги була підтверджена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2019 року (а.с.77).

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову, який полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

За таких обставин, враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , є предметом спору, колегія суддів вбачає доцільність забезпечення позову задля реалізації в майбутньому акту правосуддя у випадку прийняття його на користь позивача.

Разом з тим, дотримуючись мети забезпечення позову та досягнення балансу інтересів сторін, співмірним та розумним заходом забезпечення позову суд вважає саме заборону ОСОБА_3 та будь-яким третім особам відчуження у будь-який спосіб квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року - скасувати і ухвалити нову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 )та будь-яким третім особам відчуження у будь-який спосіб квартири загальною площею 53.9 кв.м: житлова площа 32.8 кв.м; Опис: 1 - коридор, 2 - кладова, 3 - ванна, 4 - туалет, 5 - кухня, 6,7 - житлові, І - балкон, розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частині заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова