Справа № 302/399/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів: Куштан Б.П., Джуга С.Д.,

секретаря: Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 08 червня 2018 року у справі №302/399/18 (Головуючий: Гайдур А.Ю.),

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до Лісковецького НВК "ЗОНЗ І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просить визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 23-К від 23.08.2016 року "Про призначення ОСОБА_1." в частині щодо строковості трудового договору.

Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала у відповідача на посаді кухаря за безстроковим трудовим договором. На початку червня 2017 року директор Лісковецького НВК "ЗОНЗ І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад" відсторонив її від роботи без повідомлення підстави відсторонення. З червня 2017 року вона періодично зверталася до відповідача з вимогою допустити її до роботи, на що отримувала відповідь, що треба почекати. 30.03.2018 року позивачка звернулася письмово із заявою про повідомлення їй причини звільнення. 30.05.2018 року позивачка отримала відповідь згідно якої її звільнено з роботи на підставі наказу № 10-к від 30.05.2017 року "Про звільнення ОСОБА_1.", а саме звільнено з роботи кухаря Лісковецького НВК з 31.05.2017 року у зв'язку із закінченням дії строкового договору згідно п.2 ст.36 КзПП України. Позивачка дізналася про її звільнення тільки 30.03.2018 року, оскільки відповідач не видав їй в день звільнення копію наказу про звільнення; їй не було виплачено суми, належні при звільненні; не видано трудову книжку. Позивачка вважає її звільнення незаконним, оскільки працювала на посаді кухаря за безстроковим договором.

Рішенням Міжгірського районного суду від 08.06.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на його необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Інші особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, відповідно до приписів ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_1 працювала у Лісковецькому навчально-виховному комплексі "Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ст. - дошкільний навчальний заклад" сторожем з 30.08.2013 р. по 15.04.2018 р. по безстроковому трудовому договору на основному місці роботи з оплатою в розмірі однієї ставки.

Згідно наказу директора Лісковецького навчально-виховного комплексу "Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ст. - дошкільний навчальний заклад" № 23-к від 23.08.2016 р. ОСОБА_1 було призначено кухарем їдальні НВК на 2016-2017 навчальний рік з доплатою їй 0,5 ставки (а.с.25).

Наказом від 30.05.2017 року № 10-к "Про звільнення ОСОБА_1." звільнено з роботи кухаря Лісковецького НВК ОСОБА_1 з 31.05.2017р. згідно з пунктом 2 статті 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Дані обставини узгоджуються та відповідають записам в трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.31-33).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності. Також суд послався на пропуск строку для звернення до суду

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором i угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КзПП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку (п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, основним місцем роботи ОСОБА_1 була посада сторожа в Лісковецькій НВК І-ІІ ст., де вона працювала за безстроковим трудовим договором. На посаді кухаря вона працювала у відповідача за сумісництвом, що слідує із записів у трудовій книжці. Робота за сумісництвом завжди носить тимчасовий характер, а відтак правомірним та обґрунтованим є призначення на роботу працівника сумісника саме за строковим трудовим договором.

Позивачем жодним чином не обґрунтовано, яким чином виходячи з характеру роботи на посаді кухаря за сумісництвом, її можна було призначити на дану посаду на невизначений строк.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність наказу відповідача про призначення ОСОБА_1 на посаду кухаря в частині щодо строковості такого трудового договору.

Доводи апеляційної скарги даного висновку суду не спростовують.

Щодо інших вимог ОСОБА_1, то зважаючи на встановлення судом факту роботи позивач на посаді кухаря саме за строковим трудовим договором, її звільнення на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України є правомірним. Твердження ОСОБА_1, що вона працювала на посаді кухаря за безстроковим трудовим договором, спростовується матеріалами справи.

Водночас, суд встановивши безпідставність пред'явленого позову, помилково послався в судовому рішенні на пропуск строку доля звернення до суду, оскільки питання дотримання строків звернення до суду має правове значення лише у разі обґрунтованості позовних вимог. А отже посилання суду на пропуск строку для звернення до суду підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції є правильним по суті, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін..

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районногосуду від 08 червня2018 року залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини рішення вказівку суду про відмову у позові за пропуском строку звернення до суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: