Справа № 461/5311/17 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/324/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Львів

Справа № 461/5311/17

Провадження № 22-ц/811/324/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю прокурора Панькевич Р.В., представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Львівської місцевої прокуратури №1

на рішення Галицького районного суду м.Львова від 06 жовтня 2017 року у складі судді Зубачик Н.Б.

у справі

за позовом ОСББ «Стрийська,6» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСББ «Стрийська, 6», за участю третьої особи Львівської міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСББ «Стрийська, 6» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрийська, 6», за участю третьої особи Львівської міської ради про визнання права власності - задоволено.

Визнано в порядку набувальної давності за ОСОБА_3 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1, площею 17,4 кв.м.

Визнано в порядку набувальної давності за ОСОБА_3 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_2 , площею 17,2 кв.м.

Визнано в порядку набувальної давності за ОСОБА_4 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_3, площею 20,4 кв.м.

Визнано в порядку набувальної давності за ОСОБА_4 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 ) право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_4 , площею 17,7 кв.м.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрийська, 6» на користь ОСОБА_3 673,60 грн. судового збору.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрийська, 6» на користь ОСОБА_4 673,60 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила Львівська місцева прокуратура №1, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення є необґрунтованим та незаконним, а також винесеним з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що Львівська міська рада у відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції, а також повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, а також іншими законами України.

Згідно з статтею 80 цього Закону, територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права власності на землю, що є комунальною власністю.

У пункті 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 12, 116 Земельного кодексу України, визначено, що виключно до компетенції сільських, селищних, місцевих рад входить вирішення питань регулювання земельних відносин.

Земельна ділянка, на якій розташовані спірні гаражі, є комунальною власністю і відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України перебуває у віданні Львівської міської ради.

Вказує, що сторонами не долучено жодних належних та допустимих доказів, які б пітверджували, що земельна ділянка, на якій розташовані гаражі знаходяться у їх законному користуванні.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Водночас, за змістом частини першої статті 344 ЦК України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

З огляду на вказане, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

При цьому, вбачається, що оскільки право власності на гаражі не зареєстровано у встановленому законом порядку, то відповідно і відстуні підстави для визнання права власності на такі за набувальною давністю.

Враховуючи, що такі гаражі знаходяться на ділянці комунальної форми власності, то відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, спірні гаражі мають ознаки самочинного будівництва, що також унеможливлює визнання права власності на них в порядку набувальної давності.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року в частині задоволення зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевич Р.В., представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду переглядається в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині задоволення позову про визнання права власності на гаражі.

Задовольняючи зустрічний позов про визнання права власності на гаражі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2000 року добросовісно володіють гаражами, які розташовані на прибудинковій території будинку АДРЕСА_5 . Позивачі за зустрічним позовом довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю на спірні гаражі, оскільки вони добросовісно, відкрито та безперервно користується нерухомим майном більше 10 років.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Право на апеляційне оскарження прокурором рішень судів у цивільних справах в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999, під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Цим рішення також передбачено, що інтереси держави є оціночним поняттям і лише прокурор визначає в чому саме відбулось або могло відбутись порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майно протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в спорах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрийська, 6» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просили зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні гаражами за адресою: АДРЕСА_2 кількості 4 одиниці шляхом виселення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСББ «Стрийська, 6» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення - відмовлено.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 проживала в квартирі за адресою АДРЕСА_6 , яку 02.06.2004 р. продала своїй невістці ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Мандрощук В.Є, яка на даний час займає посаду голови ОСББ «Стрийська,6». Після продажу квартири позивачка по зустрічному позову залишила у своєму користуванні 4 гаражі, що знаходяться на прибудинковій території будинку АДРЕСА_7 , два з яких передала у користування своєму сину ОСОБА_4 , який також є позивачем по зустрічному позову.

05.04.2017 р. між ОСББ «Стрийська, 6» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір про користування прибудинковою територією, відповідно до якого ОСББ «Стрийська, 6» передало ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у строкове, платне користування частину прибудинкової території по АДРЕСА_7 , яка розташована під гаражами.

На замовлення ОСОБА_4 . Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» виготовило технічні паспорти на два гаражі літ. «З» площею 20,4 кв.м., літ. «Ж» площею 17,7 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_7 . На замовлення ОСОБА_3 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» виготовило технічні паспорти на два гаражі літ. «В» площею 17,2 м.кв., літ. «Г», площею 17,4 м.кв., що розташовані по АДРЕСА_7 . Також ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» видало довідки, що вказані гаражі на праві приватної власності не зареєстровані.

Так як право власності на гаражі не зареєстровано у встановленому законом порядку, то відповідно і відсутні підстави для надання права власності на такі за набувальною власністю.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

В розумінні положень ст.376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійсненого без належного дозволу місцевих органів виконавчої влади та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником раніше отримано право власності.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки, на час винесення рішення суду.

Судом та матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_7 на якій розташовано спірний гараж, є комунальною власністю і відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України перебуває у віданні Львівської міської ради.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в установленому порядку відводилася земельна ділянка під будівництво гаражу або надавався дозвіл на розробку відведення земельної ділянки для експлуатації нерухомого об`єкта.

Вищевказаний факт порушення інтересів територіальної громади м. Львова, від імені та в інтересах якої діє Львівська міська рада, залишився поза увагою суду, а оскаржуване рішення суду про визнання права власності на спірні гаражі створило передумови для вибуття цієї земельної ділянки з комунальної власності.

Окрім того, представник Львівської міської ради Шагай О.О. в апеляційному суді підтримала апеляційну скаргу прокурора покликаючись на мотиви такої та просила скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документальні підтвердження того, що позивачі за зустрічним позовом зверталися до відповідного компетентного державного органу щодо вирішення питання оформлення права власності.

Оскільки місцевий суд зазначених положень не врахував, судове рішення в частині задоволення зустрічного позову по справі, яка переглядається, не можна визнати законним, тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та є підставними, оскаржуване рішення в частині задоволення зустрічного позову необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції мають міститися відомості щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 слід стягнути 2 020 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Львівської місцевої прокуратури №1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року в частині задоволення зустрічного позову скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрийська, 6», за участю третьої особи Львівської міської ради про визнання права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , площею 17,4 кв.м., гараж за адресою: АДРЕСА_2 , площею 17,2 кв.м., гараж за адресою: АДРЕСА_3, площею 20,4 кв.м., гараж за адресою: АДРЕСА_4 , площею 17,7 кв.м. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 2 020 грн. 80 коп. сплаченого судового збору в дохід держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 6 вересня 2019 року

Головуючий

Судді