Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3211/18
Провадження № 2/376/1473/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Коваленка О.М.

при секретарі: Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування житлового будинку від 03.12.1997 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Серія НОМЕР_2.

24 липня 1998 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2

10.01.2007 року шлю між сторонами було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3, зареєстровано та видано відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області 10.01.2007 року, актовий запис №2.

Позивач вказує, що в даному будинку відповідачка зареєстрована, але не проживає з 2007 року.

Відповідачка не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей її в будинку не має, взагалі будинком вона не цікавиться, поточного та капітального ремонту не проводить, перешкод в користуванні житловим будинком позивач відповідачці не чинив.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачка не проживає більш 10 років, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нею, чим об'єктивно порушуються права позивача, а також позивач не може отримати від держави субсидію на комунальні послуги, а тому змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Позивач просить суд: Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, в позовній заяві вказав (а.с.4), що просить суд справу розглянути у його відсутність без застосування засобів фіксування судового засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, додаткових доказів та клопотань не має.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 що підтверджується копією Договору дарування житлового будинку від 03.12.1997 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Серія НОМЕР_2 (а.с.9).

24 липня 1998 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2

10.01.2007 року шлю між сторонами було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_4, зареєстровано та видано відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області 10.01.2007 року, актовий запис №2 (а.с.10), після розірвання шлюбу відповідачка отримала прізвище - «ОСОБА_2».

В будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання протягом тривалого часу, а саме більше десяти років не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою №1104 від 28.11.2018 року виданою виконавчим комітетом Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області (а.с.13) та свідченнями сусідки ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_3), яка вказала, що ОСОБА_6 з січня 2007 року не проживає в АДРЕСА_1 (а.с.11), та свідченнями сусідки ОСОБА_7 (адреса: АДРЕСА_2), яка теж вказала, що ОСОБА_6 з січня 2007 року не проживає в АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачкою виникли коли вони перебували у шлюбі, як члени сім'ї, а тому необхідно застосувати положення ст. 405 ЦК України.

Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого

проживання і проживання членів їх сімей і мають право

розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,

дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,

укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Приписи статті 391 ЦК України передбачають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки право позивача як власника будинку, дійсно порушується тим, що в будинку, який належить йому на праві приватної власності, зареєстровано відповідачку ОСОБА_2, яка більш 10 років не мешкає в будинку, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 41 Конституції України, ст.ст. 2,4,5,12,13, 76, 81, 82, 247,258,259,263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 319,386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко