РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Балан Т.В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачів ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів
17.09.2018 року ОСОБА_3 в особі представника звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми грошових коштів.
Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 21.09.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову.
27.09.2018 року до суду подано заяву представника позивача про усунення недоліків позовної заяви та ухвалою від 11.10.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
12.12.2018 року надійшов відзив, поданий від імені відповідача ОСОБА_5 , в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а 20.12.2018 року відповідь на відзив представника позивача.
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2019 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті позовних вимог.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які викладені в позові та відповідях на відзив.
Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши про безпідставність позовних вимог та їх недоведеність за тих обставин та підстав, які вказані в позові.
Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та надані до суду письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 17.09.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за реєстровим № 2342 (а.с. 16).
Відповідно до п.1 даного договору ОСОБА_4 зобов`язується передати у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_7 , а ОСОБА_3 зобов`язується прийняти у власність цю квартиру на умовах договору та сплатити за неї обумовлену цим договором суму.
Відповідно до п. 3 договору, договір купівлі-продажу (основний договір) зазначеної квартири повинен бути укладений до 30 вересня 2016 року включно, до 16 години, у приміщенні приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за адресою: АДРЕСА_8 , за суму 3300000 грн., що по курсу НБУ становить 150000 доларів США.
Також, умовами попереднього договору від 17.09.2015 року (п. 8) передбачено, що на підтвердження свого зобов*язання щодо укладення основного договору, ОСОБА_3 сплачує ОСОБА_4 гарантійну суму в розмірі 3300000 грн., що по курсу НБУ становить 150000 доларів США, в рахунок належних з ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу (Основним договором), платежів на підтвердження зобов*язання придбання квартири та на забезпечення виконання Основного договору. Гарантійна сума входить у ціну квартири, передбачену п.3 договору.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.
Згідно з ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання є договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Виходячи зі змісту ст.ст. 627, 628 ЦК України, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частинами першою та третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Аванс це визначена грошова сума (попередній платіж), яка передається покупцем продавцю, та яка включається до загальної ціни товару. Тобто, покупець сплачує ціну товару декількома частинами: перша частина (аванс) сплачується до отримання ним товару, інша частина після. У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків, сума коштів сплачена як аванс має бути повернута покупцю.
Завдаток це грошова сума, яку сплачує покупець продавцю в рахунок належних платежів, що мають бути сплачені ним за договором, з метою підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Як завдаток може також передаватися рухоме майно. Тобто, сума коштів, сплачена як завдаток (так само як і аванс), включається до загальної ціни товару. Відмінність завдатку та авансу полягає у наслідках, які настають у разі порушення умов договору однією із сторін (покупцем або продавцем).
За загальними правилами, у разі порушення умов договору покупцем, завдаток залишається у продавця. Але, якщо порушення зобов`язання сталося з вини продавця, то він зобов`язаний повернути покупцю завдаток, та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Якщо як завдаток було передано майно, продавець додатково має сплатити суму у розмірі вартості такого майна. Тобто, у такому випадку завдаток повертається у подвійному розмірі. Також, винна у порушенні зобов`язання сторона, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку. Якщо договором не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Судом встановлено під час розгляду справи та підтверджується дослідженими доказами, що уклавши попередній договір від 17 вересня 2015 року, ОСОБА_3 на підтвердження свого зобов`язання щодо укладання основного договору, як це передбачено п. 8 Договору повинен був сплатити ОСОБА_4 гарантійну суму у розмірі 3300000 грн., що по курсу НБУ становить 150000 доларів США, в рахунок належних з його боку за договором купівлі-продажу (основним договором), платежів, на підтвердження зобов`язання придбання квартири та на забезпечення основного договору.
При цьому, суд звертає увагу на те, що в п. 9 договору прописано, що дана сума грошових коштів є гарантійною, на підтвердження зобов`язання ОСОБА_3 щодо укладання основного договору.
Тобто, дослідивши всі докази по справі та умови договору від 17.09.2015 року, суд приходить до висновку, що умови договору були порушені саме позивачем ОСОБА_3 в частині не сплати гарантованої суми оплати та не укладення основного договору купівлі продажу квартири.
Пунктом 9 попереднього договору були передбачені наслідки невиконання його умов, а саме: у випадку, якщо основний договір не буде укладений з вини позивача, гарантійна сума залишається відповідачу ОСОБА_4 . У випадку, якщо основний договір не буде укладений з вини ОСОБА_4 , гарантійна сума підлягає поверненню позивачу ОСОБА_3 у триденний строк, з моменту пред`явлення позивачем вимоги. Також в цей строк відповідач ОСОБА_4 зобов`язана сплатити позивачу неустойку (штраф) у розмірі 100% від гарантійної суми.
Оскільки суд приходить до висновку, що умови договору від 17.09.2015 року порушені саме позивачем ОСОБА_3 та основний договір купівлі-продажу не був укладений саме з провини ОСОБА_3 (невиплати суми гарантованої та не укладення договору ) та позивачем не надано доказів направлення ОСОБА_4 вимоги про повернення коштів (п.9), що судом також розцінюється як доказ невиконання умов попереднього договору саме з вини позивача та порушення ним зобов*язань, передбачених умовами договору.
За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Умовами попереднього договору було передбачено конкретний термін укладення основного договору до 30.09.2016 року, до 16 годин.
Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Суд приходить до висновку, що спірний договір є змішаним договором, який містить елементи договору про наміри та договору про завдаток.
Згідно ч.1 ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Оформлення належним чином, тобто нотаріально, попереднього договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 від 17.09.2015 р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за реєстровим № 2342 між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 надавало сторонам гарантію, що у разі ухилення якоїсь сторони від вчинення основного договору, для такої сторони наступали відповідні наслідки, гарантовані умовами договору.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Норми ст.ст. 570, 571 ЦК України, прямо закріплює три основні функції завдатку: завдаток водночас є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.
Передача позивачем коштів відповідачу, відповідно до п. 8 договору від 17.09.2015 року є підтвердженням позивачем свого зобов`язання щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 і підтверджує його волю до укладення основного договору, що відповідають платіжній та доказовій функцій завдатку та слугували гарантією підтвердження зобов`язання і забезпечення його виконання, що відповідає забезпеченню реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платоспроможності.
П.9 попереднього договору визначено обов`язок відповідача ОСОБА_4 , в разі не укладання основного договору з її вини повернути гарантійну суму та сплатити позивачу неустойку (штраф) у розмірі 100% від гарантійної суми, що своїй природі є зобов`язанням сторони повернення завдатку в подвійному розмірі.
Згідно ч.2 ст.570 ЦК України, «завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не відмовлялась від продажу квартири, в той час, як позивачем ОСОБА_3 не були виконані зобов`язання за договором, а саме не були сплачені суми гарантійної оплати та з вини позивача основний договір так і не був укладений.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги не є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 про стягнення сум з ОСОБА_5 за розписками від 09.12.2015 р., 17.02.2016 р., 22.03. (без зазначення року), 13.04.2016 р., 19.05.2016 р., 07.06.2016 р. посилається на вимоги ст. 1212 ЦК України та ті обставини, що грошові кошти позивачем були передані без жодних правових підстав відповідачу і між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не існувало жодних правовідносин.
Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачем ОСОБА_5 були написані листи наступного змісту: позначена датою 09.12.2015 р. «1) Отримав екв. 600 доларів США в якості % по простроченим платежам, за жовтень та листопад. 2) Отримав екв. 5000 доларів США в якості застави за квартиру АДРЕСА_7 згідно нотаріального договору»; позначена датою 17.02.2016 «Я ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 суму еквівалентну 1500 доларів США в якості передоплати за оренду кв. АДРЕСА_7 »; позначена датою 22.03 «Віддали 5000 доларів США»; позначена датою 07.06.2016 «отримав екв. три тисячі доларів США»; позначена датою 13.04.2016 «Я ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 суму еквівалентну п`ять тисяч доларів США в якості оплати за кв. АДРЕСА_7 згідно договору від 17.09.2015» та отримані грошові кошти на підтвердження вказаних листів. (а.с. 17-20).
Відповідно до висновку Верховного суду України в постанові №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 р. у справі №309/3458/14-ц, розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.
За своєю суттю розписка про отримання коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки (Висновок Верховного суду України в постанові №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 р. у справі №309/3458/14-ц).
В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 викладено наступну обов`язкову для врахування правову позицію: «Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Позивачем в позові та під час судового розгляду його представником не зазначається, що суми коштів зазначені в листах є борговими зобов`язаннями.
Зі змісту наданих позивачем листів від 09.12.2015 р., 17.02.2016 р., 22.03. (без зазначення року), 13.04.2016 р., 19.05.2016 р., 07.06.2016 р. не вбачається жодних обов`язків, які походять саме з боргових зобов`язань, тобто зобов`язань, які виникли внаслідок передачі цих коштів. Зі змісту листів випливає, що в зазначені дати позивач не позичав відповідачеві ОСОБА_5 грошей, отже, між сторонами не виникли відносини, які випливають з договору позики, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для стягнення боргу. Також, ці листи не містять зобов`язань про повернення грошових коштів.
Аналізуючи надані суду докази як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачів та пояснення представників в судовому засіданні, судом встановлено, що між сторонами у даному випадку виникли правовідносини, які підпадають під поняття договору найму житлового приміщення, оскільки позивач та його сім`я фактично виконували обов`язки наймачів житлового приміщення.
Ці висновки зроблені судом під час аналізу як наданих до суду листів, їх природи щодо отримання грошових кошті, з врахуванням тих обставин, що позивач не має місця реєстрації в м. Харкові, а зареєстрований в Луганській області, обставин укладення попереднього договору та в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, відносин між сторонами та попередня домовленість, так і під час дослідження в судовому засіданні всіх інших письмових доказів, які надані до суду.
Дані обставини проживання в спірній квартирі АДРЕСА_7 позивача ОСОБА_3 з родиною не спростовані представником позивача в судовому засіданні під час розгляду справи, а навпаки представленими доказами відповідачів підтверджують дані обставини.
Так, позивачем під час розгляду справи не спростовані доводи відповідачів про те, що відповідачі, на прохання позивача дозволити тому з родиною проживати та користуватися зазначеною квартирою на умовах найму до укладення договору купівлі-продажу квартири та переходу до позивача права власності на неї, передавши ключі від неї і що гроші були передані позивачем відповідачам в рахунок плати за користування квартирою, житлово-комунальними послугами за обслуговування цієї квартири. І суд погоджується з доводами відповідачів про те, що між сторонами був присутній договірний характер стосунків, а отримані кошти є оплатою за надані послуги, і тому зазначена сума поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України не підлягає.
Згідно зі статтею 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Стаття, передбачає, що договір найму житла як правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Вимоги до письмової форми правочину перелічені в ст. 207 ЦК України. Недодержання сторонами письмової форми договору найму житла не має наслідком його недійсність. У даному випадку законом не встановлено, що недодержання сторонами письмової форми договору найму житла має наслідком його недійсність. Тому факт укладання такого договору і заперечення однією зі сторін факту вчинення цього правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та інше.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи.
20 лютого 2018 р. Верховний Суд своєю постановою № 925/1596/16 у рішенні виходив з того, що враховуючи норми ч. 2 ст. 640 та ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, при вирішенні питання щодо визначення початку користування орендованим майном (момент виникнення орендних правовідносин та відповідних прав та обов`язків) та щодо обрахування початку перебігу строку оренди має значення наявність належного доказу на підтвердження цих обставини, а не виключно документу, яким ці обставини підтверджуються. Відповідна правова позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України від 2 листопада 2006 р. у справі № 3/639.
На підставі вищезазначеного, приходжу до висновку, що між сторонами виникли відносини щодо оренди житла і розписки, які надані позивачем стосуються оплати позивача за проживання в спірній квартирі відповідачів з моменту укладення попереднього договору до дати укладення основного договору про купівлю квартири, а тому суд приходить до висновку, що підстав для стягнення грошових сум за розписками відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України судом не вбачається.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат, оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Згідно ч.ч. 9- 11 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.
Враховуючі ті обставини, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, на підставі ч.ч. 9- 11 ст. 158 ЦПК України суд в рішенні суду також зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 158, 160, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року шляхом заборони відчуження нежитлових приміщень цокольного поверху АДРЕСА_4 № 15,17, 17а, АДРЕСА_5 б, 17в, 17г, 17д, 17ж, 17з, 17и, 17к, 17л, 17м, 19, 19а, 19б, 19в, 19г в літ «А-10», загальною площею 316,6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер майна: 18228826, що належать на праві власності ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: