Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 751/4320/17-ц

провадження № 61-861св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації

відповідач - ОСОБА_1,

треті особи: управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Чернігівської області в складі колегії: Євстафіїва О. К., Бечка Є. М., Шарапової О. Л., від 13 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - департамент) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що інваліда Великої Вітчизняної Війни ОСОБА_5 було забезпечено автомобілем з переданням права керування ним синові останнього - відповідачеві ОСОБА_1, який на момент отримання батьком автомобіля був зареєстрований разом з батьком по АДРЕСА_2. 10 травня 2011 року ОСОБА_5 було знято з реєстрації за цією адресою і він зареєструвався по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. У липні-серпні 2011 року відповідач звертався до управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради з питання викупу автомобіля і йому було роз'яснено умови його викупу та рекомендовано звернутися з цього приводу до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради (за зареєстрованим місцем проживання інваліда). Проте ОСОБА_1 у визначений законодавством строк не звернувся за викупом автомобіля і відмовляється його повертати.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд вилучити у відповідача автомобіль ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, синього кольору, № кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1, та повернути його департаменту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова в складі судді Цибенко І. В. від 02 листопада 2017 року в задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та повернення транспортного засобу до органів соціального захисту населення відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, як член сім'ї інваліда, дав зобов'язання зберігати спірний автомобіль, як державну власність, для користування без права продажу і передачі іншим особам. Доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності у нього спірного автомобіля відповідач не надав. Крім того, відповідач не дотримав процедури, яка могла б бути підставою для залишення автомобіля у користуванні ОСОБА_1, а також не повернув автомобіль департаменту після смерті інваліда, тому позивач обґрунтовано подав позов у даній справі. Однак, суд першої інстанції вказав на те, що при зверненні до суду з даним позовом у липні 2017 року позивач пропустив строк позовної давності, оскільки департамент мав можливість дізнатися про смерть інваліда ОСОБА_5 у 2011 році.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації задоволено. Вилучено у ОСОБА_1 автомобіль ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, синього кольору, № кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний № НОМЕР_1, та передано його Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 760 грн судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, оскільки відповідач особисто підписав зобов'язанням про те, що наданий строком на 10 років автомобіль буде зберігатися ним як державна власність для особистого користування без права продажу і передачі іншим особам і строк такого зберігання закінчується 21 грудня 2020 року. Відповідач не виконав свого зобов'язанням перед позивачем щодо повернення спірного автомобіля останньому, у зв'язку із чим апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову у даній справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 28 грудня 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків про задоволення позову, необ'єктивно і упереджено вирішивши спір. Скаржник зазначає, що у його зберігання автомобіль не надавався, оскільки такий автомобіль згідно закону міг бути виданий тільки інваліду. Скаржник заперечує, що спірний автомобіль перебуває в його користуванні. Позивач не надав доказів перебування спірного автомобіля у користуванні скаржника. Після смерті інваліда особи, які були зареєстровані з ним за однією адресою, повідомили про його смерть органи соціального захисту населення, у зв'язку із чим, як указано скаржником, позивач міг дізнатися про смерть інваліда і суд першої інстанції вірно дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Доводи інших учасників справи

У березні 2018 року директор департаменту - Русін О. В., подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судом апеляційної інстанції встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Зазначено, що спірний автомобіль було видано на ім'я інваліда - ОСОБА_5, який мав право на забезпечення автомобілем, а зобов'язанням зберігати цей автомобіль як державну власність, використовувати його та не відчужувати іншим особам підписав особисто відповідач - син інваліда ОСОБА_1 останній не повідомив департамент про смерть інваліда, не виконав зобов'язанням із повернення спірного автомобіля позивачу після смерті інваліда та не надав належні та допустимі докази на підтвердження своїх заперечень проти позову. Відповідач протиправно використовує державне майно у своїх особистих цілях. Дружина відповідача під час розгляду даної справи зверталась до департаменту із повторною пропозицією викупу автомобіля, що, на думку заявника, доводить перебування автомобіля у користуванні відповідача. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав заперечення на указаний відзив, у якому зазначив, що не володіє та не користується спірним майном, позивач не надав доказів протилежного. Крім того, позивач перед зверненням до суду не звертався до нього із вимогою повернути спірний автомобіль. Інформація. Викладена у відзиві на касаційну скаргу про те, що дружина відповідача зверталась до департаменту із пропозицією викупу автомобіля є неправдивою та не підтвердженою.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 28 листопада 2010 року, автомобіль марки ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2, державні номерні знаки автомобіля НОМЕР_1 було передало інваліду ОСОБА_5

21 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_1, який є членом сім'ї інваліда ОСОБА_5, дав зобов'язання про те, що виданий інваліду строком на 10 років автомобіль «Славута» буде зберігатись як державна власність для особистого користування без права продажу і передачі іншим особам.

Згідно довідки Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 21 грудня 2010 року № 02-16/10775, користування автомобілем «Славута» дозволено ОСОБА_1 до 03 грудня 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_1 не повідомив департамент про смерть інваліда - ОСОБА_5

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради № 04/7552 від 12 червня 2017 року в липні-серпні 2011 року до управління звертався син інваліда ОСОБА_1 та невістка інваліда ОСОБА_8 з питання викупу автомобіля ЗАЗ 110308-44. Членам сім'ї інваліда було надано консультацію та запропоновано звернутися до УПСЗН Деснянської районної у м. Чернігові ради.

Судами установлено також, що ОСОБА_1 заперечував перебування у нього спірного автомобіля, однак не надав належні та допустимі докази на підтвердження таких заперечень.

На момент смерті інваліда строк експлуатації автомобіля становив менше ніж 10 років, а ОСОБА_1 не було дотримано процедури, яка стала б підставою для залишення автомобіля у користуванні останнього.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України (частина четверта статті 4 ЦК України).

Порядком № 999 визначено механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах.

За змістом пункту 16 Порядку № 999 після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім'ї (за бажанням такого члена сім'ї), який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім'ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається структурному підрозділу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда структурним підрозділом соціального захисту населення, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Розрахункова вартість автомобіля визначається структурним підрозділом соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний календарний місяць, або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний календарний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний календарний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) структурному підрозділу чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням структурного підрозділу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 999 повернутий структурному підрозділу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції автомобіль підлягає огляду в установленому порядку для визначення його придатності для подальшої експлуатації, ступеня зносу та розрахункової вартості.

Автомобілі, придатні для подальшої експлуатації, за рішенням структурного підрозділу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції пропонуються у порядку черговості та без зняття з обліку інвалідам, у тому числі інвалідам унаслідок трудового каліцтва (за письмовою згодою інваліда, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда), для використання до отримання нового автомобіля, забезпечення яким здійснюється після закінчення десятирічного строку користування автомобілем, придатним для подальшої експлуатації. Строк користування автомобілем, придатним для подальшої експлуатації, визначається починаючи з дати отримання автомобіля попереднім користувачем з урахуванням строку експлуатації.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, урахувавши, що після смерті інваліда, якому було передано автомобіль у користування, такий автомобіль має бути повернуто органам соціального захисту населення для подальшого відповідного соціального забезпечення інших інвалідів в порядку черговості, а також установивши, що відповідач, який особисто взяв на себе зобов'язанням зберігати спірний автомобіль як державну власність, не повідомив департамент про смерть інваліда та не виконав свого обов'язку із повернення спірного автомобіля позивачу, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову у даній справі та вилучення спірного автомобіля у ОСОБА_1

Доводи касаційної скарги щодо відсутності у відповідача спірного автомобіля спростовуються змістом особисто підписаного ОСОБА_1 зобов'язанням зберігати спірний автомобіль, як державну власність, іншими матеріалами справи, які не містять належних та допустимих доказів вибуття автомобіля із користування відповідача та містять докази порушення останнім питання щодо викупу автомобіля у 2011 році.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик