Справа № 466/8177/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Зими І.Є.

за участю секретаря Назаркевич Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом , -

установив:

20.09.2016р. позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житлом квартирою № 144 на вул. В.Сосюри, 46 у м. Львові.

Свої вимоги мотивує тим, що він є власником та проживає у вищевказаній квартирі. Крім нього в квартирі зареєстрована його колишня дружина - ОСОБА_3, шлюб з якою розірвано у 2011 році. З того часу остання у спірній квартирі не проживає, в приміщенні відсутні її речі, участі в утриманні житла вона не бере, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Вказана ситуація створює позивачу незручності в користуванні помешканням, він змушений оплачувати зайві комунальні послуги, відтак просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду заперечення, в яких просила суд відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що шлюб з позивачем укладений 29.01.2005 року, а спірна квартира придбана за їхні спільні кошти 11.04.2005р. та була зареєстрована на чоловіка ОСОБА_2 Відтак вважає, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому вона претендує на частку у даному житлі і заперечує проти зняття її з реєстрації.

Ухвалою суду від 07.12.16 року провадження у справі було зупинено на період вирішення в судовому порядку спору між тими ж сторонами щодо спільного майна подружжя квартири № 144 на вул. Сосюри, 46 у м. Львові. Ухвала про відновлення провадження у справі прийнята 28.12.18 р.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.06.18р., яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, предметом якого була спірна квартира, а відтак вважає заперечення останньої безпідставними. Відповідач вдруге вийшла заміж, проживає зі своїм чоловіком, відтак втратила право на користування житлом, власником якого є позивач.

Відповідач та її представник, які належним чином повідомлялась про дату та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та оголошенням на сайті суду, в судове засідання не з»явились повторно . Причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Між тим, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Суд розцінює неявку відповідача в судові засідання як обрану нею форму захисту своїх прав, спрямовану на затягування судового розгляду.

Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 16.06.2005р. та договором купівлі-продажу № 6-1023 від 11.04.2005р., згідно якого покупцем виступає ОСОБА_2

Згідно довідки ЛКП «Варшавське 407» від 14.09.2006р. № 4330, в даній квартирі зареєстрована , крім позивача, також відповідач ОСОБА_3 Як встановлено судом, остання є колишньою дружиною позивача, шлюб між ними розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова 22.06.2011р. З моменту розірвання шлюбу вона не проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується актом ЛКП «Варшавське-407» від 14.09.16р.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 163 ЖК України врегульовано, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч. 1, 3 п. 1,5ч. 4 ст. 71 ЖК України. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що врегульовано ст. 405 ЦК України.

В ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження дані про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя . Так, постановою Апеляційного суду Львівської області від 25.06.2018 року у справі № 466/9220/16-ц ухвалено рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Предметом даного позову була квартира АДРЕСА_1. Вказане судове рішення набрало законної сили, а згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, з врахуванням того, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2011 року без поважних причин, її право власності на частину в квартирі не порушено, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, тому суд приходить до висновку, що позов є підставним, підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 84, 89, 273, 274,280-282 , 289, 314 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 405 ЦК України, суд , -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування квартирою № 144 по вул. Сосюри, 46 в м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Позивач: ОСОБА_2, прож: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_3, прож: ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_4