ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Чернівці

Справа № 726/2308/15

Провадження №22-ц/822/213/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар - Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача - Бацей Т.М., відповідача - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, головуючий у І-й інстанції - Мілінчук С.В.,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 06 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н. Згідно з умовами даного договору відповідачу надано кредит в розмірі 15 000 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 25 жовтня 2015 року виникла заборгованість в сумі 23 965,13 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

На зазначене рішення ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що відповідачем не доведено факт неправомірності дій банку під час перерахування коштів 30 березня 2015 року в сумі 14 787, 44 грн, оскільки кошти були передані з коректним вводом фінансового номеру відповідача, його прізвище, ім'я та по батькові, його дати народження, дівочого прізвища його матері, динамічних ОТП-паролів, а тому відповідач зобов'язаний виконати зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язаний не розголошувати та не передавати іншим особам номер свого фінансового телефону, оскільки за його допомогою здійснюється ідентифікація клієнта та підтвердження операцій по рахункам клієнта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не встановлено. Позиція позивача про наявність цивільно-правової відповідальності відповідача за вчинення шахрайських дій щодо заволодіння невстановленими особами грошовими коштами у сумі 14 847 грн є безпідставною.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 14 грудня 2015 року, з рахунку НОМЕР_1 30 березня 2015 року було здійснено операції зі списання грошових коштів по телефону на загальну суму 14 847 грн 35 коп. Операції були здійснені із 12:57 год. по 14:46 год.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 вказував на те, що його номер телефону був заблокований, інших засобів зв'язку у нього не було, увесь робочий день 30 березня 2015 року він знаходився на робочому місці в ТОВ «Епіцентр», а тому не міг зняти кошти шляхом проведення операцій через «гарячу лінію» банку.

Наведені обставини також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, який є співробітником відповідача.

Витягом з кримінального провадження № 0000191 підтверджується, що ОСОБА_2 06 квітня 2015 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство). Вбачається, що 30 березня 2015 року, приблизно о 12:30 год., невідома особа, переслідуючи мету незаконного заволодіння чужими грошовими коштами, зателефонувала ОСОБА_2 з прихованого номера телефону і, представившись співробітником компанії «МТС», увійшла до нього в довіру, у подальшому шляхом обману під приводом умовної перевірки блокування номера мобільного телефону НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, дізналася від нього номери мобільних телефонів, на які він здійснював останні дзвінки. Після чого, заблокувавши номер телефону НОМЕР_2, отримала доступ до вказаного номера мобільного телефону, за допомогою якого, через Інтернет мережу загального доступу, заволоділа грошовими коштами у сумі 14 847 грн, знявши їх з особового карткового рахунку НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, чим заподіла матеріальну шкоду на вказану суму.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов'язаний відобразити дату та час повідомлення.

Аналогічні норми містить Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення). Крім того, указаним Положенням передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. (п. 9 розділу VI).

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Пунктом 1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг (далі - умов) передбачено, що клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання відомостей про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних подій необхідно звернутися у відділення банку або зателефонувати за вказаними номерами.

Відповідно до п. 1.1.2.19 умов негайно повідомити банк шляхом дзвінка в колцентр (на протязі 15 хвилин) інформацію яка стала відома клієнту про втрату чи крадіжку карти, стікера PayPass, сім карти мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій по його рахункам.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, операції зі зняття коштів вчинялися без використання банківської картки та без паролів доступу до рахунку, а через «гарячу лінію» КБ «Приватбанк». Відповідач не втрачав контроль над банківською карткою і паролями доступу до рахунку. Отже, він не порушив жодних умов договору та правил надання банківських послуг.

З виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 від 14 грудня 2015 року видно, що грошові кошти в сумі 14 847,35 грн були зняті з карткового рахунку шляхом проведення восьми операцій списання експрес-платежів по телефону «гарячої лінії» Приватбанку № 3700 протягом одного дня - 30 березня 2015 року.

З огляду на викладене, враховуючи, що у відповідача не була викрадена платіжна картка, в нього не виник обов'язок вжити заходів, передбачених Умовами і правилами надання банківських послуг. Разом з тим, 30 березня 2015 року, коли був заблокований телефонний номер ОСОБА_2, він відразу ж повідомив банк про несанкціоновані операції з банківським рахунком та його телефонним номером, однак дані дії вчинені після списання коштів з його рахунку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав стверджувати, що відповідач розголошував інформацію щодо ПІНу та інших відомостей, що стосується особового карткового рахунку.

Крім того, представником банку в судовому засіданні підтверджено, що в системі ПАТ КБ «ПриватБанк» можливо здійснювати платіжні операції, в тому числі і переказ грошових коштів з картки на картку, не виходячи з дому або офісу через списання експрес-платежів за номером телефону 3700.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі за позовом 6-71цс15.

Суд першої інстанції, встановивши, що банком не надано належних та допустимих доказів, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв поширенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для стягнення з нього кредитної заборгованості, у зв'язку із чим обґрунтовано відмовив у позові ПАТ КБ «ПриватБанк».

Натомість відповідачем доведено відсутність його вини у викраденні коштів з його карткового рахунку як підстави цивільно-правової відповідальності відсутня, тому вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача самої викраденої суми є безпідставними.

Норму пункту 14.16 статті 14 Закону про те, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором і що до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, слід розуміти так, що це стосується випадків, коли збитки завдано з вини користувача.

У спірному випадку вина відповідача у заподіянні збитків банку відсутня.

Факт звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України (шахрайство) лише 06 квітня 2015 року фактичного та правового значення у спорі немає, оскільки відповідач про можливі ризики повідомив безпосередньо банк 30 березня 2015 року.

Не заслуговують на увагу і доводи банку про те, що в системі ПАТ КБ «ПриватБанк» можливо здійснювати платіжні операції, в тому числі і переказ грошових коштів з картки на картку, не виходячи з дому або офісу через списання експрес-платежів за номером телефону 3700.

Встановлено, що 30 березня 2015 року відповідач таких операцій не здійснював, кредитних коштів фактично не отримував, як і не вчиняв дій чи бездіяльності, які стали причиною заволодіння коштами іншими особами.

Враховуючи наведене, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови - 22 лютого 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко