Провадження №22-ц/812/48/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Миколаїв

Справа № 489/6066/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»

про

визнання договорів недійсними

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене під головуванням судді Рум'янцевої Н.О. 17 вересня 2018 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 9 жовтня 2018 року

у с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (далі - ТОВ ФК «Морган Кепітал») про визнання недійсним договору комісії та договору про відступлення права вимоги, укладені між ТОВ ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_2

В обґрунтування позову зазначала, що 22 квітня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та нею укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 у розмірі 250 000 доларів США зі строком повернення до 22 квітня 2024 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором того ж дня, між Банком з однієї сторони та позивачем і ОСОБА_3 з іншої сторони був укладений договір іпотеки за яким останні передали в іпотеки Банку нежитлові приміщення магазину промислових товарів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

1 грудня 2017 року позивачем отримано поштовий лист від ПАТ «УкрСиббанк» з повідомленням про відступлення банком права вимоги заборгованості за вищезазначеним кредитним договором до ТОВ ФК «Морган Кепітал» та передачу всіх документів до нового кредитора.

В цей же день позивачем отримано рекомендований лист від приватного нотаріуса, в якому містилась заява ОСОБА_2, зміст якої свідчить про перехід права вимоги виконання зобов'язання по договору про надання споживчого кредиту за договором комісії № 92-К від 20 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ ФК «Морган Кепітал».

ОСОБА_1 зазначала, що договір комісії є змішаним договором і містить ознаки, притаманні договору факторингу. З урахуванням розміру заборгованості, право вимоги якої відступається згідно договору комісії та становить 6 740 522,92 грн., та ціни договору комісії у розмірі 1 199 426,76 грн., різниця яка становить 5 541 096,16 грн., позивач зазначала, що ця різниця є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу, тобто ОСОБА_2

ОСОБА_2 як фізична особа не є фінансовою установою в розумінні статті 1079 Цивільного кодексу України, тому він не має права здійснювати факторингові операції. За такого, вважала, що вказаний договір комісії слід визнати недійсним.

Недійсність договору комісії тягне за собою і недійсність договору про відступлення права вимоги від 22 листопада 2017 року і за договором іпотеки.

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсними договір комісії від 20 листопада 2017 року та договір про відступлення права вимоги від 22 квітня 2008 року, укладені між ТОВ ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_2

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на ті ж обставини, які стали підставою для звернення до суду, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ ФК «Морган Кепітал», посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відступлення права вимоги між ТОВ ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_2 відбулося виключно у межах та на виконання договору комісії. При цьому в частині здійснення безпосередньої уступки права вимоги сторони договору комісії керувались ст. ст. 512-514 ЦК України, а тому, укладений між ТОВ ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_2 20 листопада 2017 року договір є договором комісії, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність, передбачених ст. ст. 203,215 ЦК України підстав для визнання його недійсним та визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Проте з такими висновками суду першої інстанції можна погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0 про надання останній кредиту у розмірі 250 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 22 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з іншої сторони, укладено договір іпотеки за яким останні передали в іпотеку Банку нежитлові приміщення магазину промислових товарів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 26 січня 2017 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 193 736,96 доларів США в погашення заборгованості за кредитним договором та 45 799 грн. 58 коп. пені.

20 листопада 2017 року між ОСОБА_2 (Комітент) та ТОВ ФК «Морган Кепітал» (Комісіонер) укладено договір комісії №92-К. У відповідності до умов зазначеного договору комісіонер зобов'язувався за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини щодо набуття прав вимоги за кредитним договором за ціною не більше узгодженої сторонами, що становить 1 099 426,76 грн. і в строки, визначені сторонами у цьому договорі, а саме до 22 листопада 2017 року включно (п. 1.1 договору).

Згідно умов зазначеного договору комісії Комісіонер зобов'язаний укласти від свого імені та за рахунок Комітента будь-які необхідні договори для набуття Комітентом прав вимоги за кредитним договором; передати Комітенту за актом прийому-передачі права вимоги придбані права вимоги за кредитним договором; передати Комітенту, за актом прийому-передачі документації, документи, на яких ґрунтується Права Вимоги. Сторони домовились, що відступлення Комісіонером Комітенту прав за Договором іпотеки від 22 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_3, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. та зареєстрованим в реєстрі за № 2691, який був укладений в забезпечення виконання зобов'язань Боржником за кредитним договором відбувається окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню (п.3.1. договору).

22 листопада 2017 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ ФК «Морган Кепітал» укладено договір факторингу №22-11/17. У відповідності до умов зазначеного договору ТОВ ФК «Морган Кепітал» набуло права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 квітня 2008 року з додатками та договорами забезпечення, що зазначені в додатку № 1 до договору факторингу. Загальна заборгованість за кредитним договором станом на день підписання цього договору становить 254 434,14 доларів США (п.1.3). Сума фінансування за даним договором становить 1 099 426 грн. 76 коп. (п. 2.1)

Також, 22 листопада 2017 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ ФК «Морган Кепітал» було укладено договір про відступлення права вимоги у відповідності до умов якого ТОВ ФК «Морган Кепітал» набуло прав іпотекодержателя у зобов'язанні за договором іпотеки б/н від 22 квітня 2008 року, який укладено між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_3

В подальшому на виконання договору комісії між ОСОБА_2 та ТОВ ФК «Морган Кепітал» було підписано акт прийому-передачі права вимоги до договору комісії № 92-К від 20 листопада 2017 року. Згідно до умов якого комісіонер передав комітенту всі права вимоги, що були ним придбані у ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 22-11/17 від 22 листопада 2017 року.

22 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ ФК «Морган Кепітал» на виконання договору комісії було укладено договір про відступлення права вимоги. Згідно до умов вказаного договору ТОВ ФК «Морган Кепітал» відступило ОСОБА_2 права згідно договору іпотеки б/н від 22 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. та зареєстрованим в реєстрі за №2691.

Отже, на виконання договору комісії, фактично відбулося відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами ОСОБА_2 на умовах фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб'єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб'єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов'язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

З матеріалів справи вбачається, що уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором банк отримав фінансування у розмірі 1 099 426 грн.76 коп., а ОСОБА_2, в свою чергу, набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Така різниця виразилася в отриманні ОСОБА_2» від первісного кредитора таких прав щодо боржника: а) права вимоги на повернення суми кредиту; б) права вимоги оплати процентів за користування кредитом; в) оплати суми комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України,частини п'ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб'єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов'язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Проте ОСОБА_2, як фізична особа, не має права на здійснення

фінансових операцій, до яких віднесені й факторингові операції.

За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин комісії, укладений з метою доручення комісіонерові вчинення правочину, який суперечить правовому статусу сторони, правочину щодо суб'єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

До того ж, статтею 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови що одночасно здійснюється відступлення прав вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше відступлення прав вимоги за іпотечним договором свідчить про відступлення прав вимоги за основним зобов'язанням.

При відступленні прав вимоги зобов'язання не припиняються, не змінюються - залишаються одним і тим самим: відбувається тільки заміна сторони кредитора. Відповідно заміна відбувається і в іпотечному договорі - новий кредитор стає іпотекодержателем.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Оскільки ст. 1054 ЦК України не передбачає фізичну особу як кредитора у кредитних правовідносинах, то ні фізична особа ні юридична особа, яка не є банком або іншою фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов'язання за кредитним договором.

За такого, колегія суддів вважає, що договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладений 22 листопада 2017 року між, ТОВ ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_2 також слід визнати недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України, оскільки його зміст суперечить положенням ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув належної уваги на зазначені положення закону та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про відповідність оспорюваних правочинів нормам цивільного законодавства, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі викладених вище обставин.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на корить позивача підлягають стягненню понесені останньою 3200 грн судових витрат, по 1600 грн. з кожного.

Керуючись ст.. ст.. 367, 376, 381,382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Визнати недійсним договір комісії від 20 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Морган Кепітал».

Визнати недійсним договір від 22 листопада 2017 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 22 квітня 2008 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області .

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 1600 грн. судових витрат з кожного.

Постанова набирає законної сили з сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 18 лютого 2019 року.