Справа № 236/2417/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2019 р. м. Лиман

Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області, Саржевська І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИЛА:

02.07.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дозволити ОСОБА_1 оформити виготовлення проїздного документу для виїзду за межі України(паспорту для виїзду за кордон) неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_2 .

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі суддя перевіряє відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту.

Частина 3 статті 175 ЦПК України передбачає, що позовна заява повинна містити, зокрема:

п. 4 виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

п. 5 перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Позовна заява ОСОБА_1 подана в порушення вимог ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Зазначене узгоджується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 712/10623/17.

Позивачка фактично просить дозволити виїзд неповнолітньої дитини без згоди і супроводу батька строком до 13.03.2024.

За таких обставин позовні вимоги підлягають уточненню, оскільки позивачем не зазначено початкова та кінцева дата виїзду/ в`їзду за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, не зазначено до якого саме населеного пункту необхідно вивезти дитину, а також не зазначено мети виїзду, яка має бути підтверджена відповідними доказами.

Крім того, з зазначених норм випливає, що звернення з даним позовом до суду можливе у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон.

В своїй позовній заяві позивач не посилається на докази, які б свідчили про те, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди, що відповідач порушив її право, яке вона просить поновити.

Надані письмові докази в обгрунтування обставин щодо: надання дозволу відповідачем на виїзд дитини до Республіки Білорусь, засвідчені та видані на території тимчасово непідконтрольній державній владі України. Суд не сприймає ці документи як допустимі докази з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також не підтверджує обсяг позовних вимог.

Крім того, відповідно до долученої позивачем до матеріалів позовної заяви копії ухвали Апеляційного суду Донецької області від 06.08.2013 вбачається, що відповідача ОСОБА_3 вироком Петровського районного суду м. Донецька від 01.06.2013 засуджено за ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі, який зазначеною ухвалою Апеляційного суду змінений в частині покарання до 6 років позбавлення волі. Позивачем не підтверджена обставина перебування відповідача в місцях позбавлення волі на теперішній час.

Відповідно до ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування має подавати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. В даному випадку письмовий висновок щодо доцільності надання дозволу на в`їзд дитини за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя.

Оскільки позивач, ставить питання про фактичну або тимчасову зміну місця проживання дитини, то необхідна обов`язкова участь при розгляді даної справи органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, який позивачем нічим не підтверджений, оскільки позов стосується прав та інтересів неповнолітньої особи.

Позивачем у позовній заяві не вказано третіх осіб: органу опіки і піклування з зазначенням повної адреси, не долучені копії позовних заяв для вручення третім особам з додатками, не долучено до справи висновок органу опіки і піклування, що є порушенням зазначених норм та ст.175 ЦПК України.

Окрім цього, в позовній заяві не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, копії письмових доказів в порушення вимог ст. 95 ЦПК України, не засвідчені належним чином.

Відповідно до ст.185 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 та 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.175, 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька, залишити без руху.

Надати можливість ОСОБА_1 , 10-денний строк з дня отримання копії ухвали виправити вказані недоліки, інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-