АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/25/19Головуючий по 1 інстанції - Прилуцький В.О.
Категорія: 304090000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_3;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3;

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Прилуцький В.О. у залі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 25 вересня 2018 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - :

в с т а н о в и в :

03.09.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує, що 18.02.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ОСОБА_3 договір, яким надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Тарифами банку, Умовами та правилами надання банківських послуг складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_3 вз'яті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, чим допустила порушення умов кредитного договору.

Станом на 28.02.2018 року заборгованість відповідача по кредиту становить 67373,33 грн., яка складається: 2041,76 грн. - заборгованість за кредитом; 59848,72 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1798,41 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3184,44 грн. - штраф (процентна складова). ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути із ОСОБА_3 на користь банку заборгованість по кредиту у сумі 67373,33 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.12.2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 67373,33 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. та клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття рішення судом. ОСОБА_3 в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду є незаконним, необ'єктивним та необґрунтованим, винесеним з грубим порушенням порушення норм матеріального права та процесуального законодавства, вважає скаржник, тому дане рішення суду підлягає скасуванню. Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що у тексті заяви відсутні обов'язкові умови, передбачені законом для договору про надання кредиту, а тому кредитний договір між сторонами не було укладено. Також вона посилається, що про зміну відсоткової ставки за кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи днів з дати її зміни. Без такого повідомлення зміна процентної ставки є недійсною, вважає відповідач. ОСОБА_3, посилаючись на роз'яснення судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року справа № 6-100 цс 14, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню, оскільки нарахована позивачем сума заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту суперечить ст. 18 п. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», так як несправедливими вважає умови договору щодо встановлення вимоги про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за цим договором, а тому вважає, що стягненню з відповідача підлягає 10 % від основної суми заборгованості. Не погоджується скаржник із розміром пені, так як вважає, що нарахування пені не може перевищувати одного року. Крім того вона посилається, що розмір неустойки може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, що, на думку скаржниці, дає суду право зменшити розмір неустойки, посилаючись при цьому на обов'язок суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав.

ОСОБА_3 вказує на вимоги щодо застосування строків позовної давності, які передбачають два види: загальну та спеціальну, а судом було стягнуто заборгованість за весь період та не враховано строк позовної давності.

ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін в суд апеляційної інстанції.

Відповідач в суд апеляційної інстанції не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась неодноразово, оскільки не отримує судових повісток, хоча саме відповідач подала апеляційну скаргу та відповідач ОСОБА_3 має проявляти зацікавленість та обізнаність щодо розгляду оскаржуваного нею рішення.

Суд апеляційної інстанції повідомив відповідача про розгляд справи на сайті апеляційного суду Черкаської області.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, яка з'явилася в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки вважав встановленим та доведеним факт існування заборгованості відповідача перед банком у розмірі, вказаному у позові, тому суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого допустила порушення умов договору та виникнення заборгованості. Суд послався, що доводи банку знайшли своє підтвердження у суді, на підставі доказів, які досліджено судом, тому позов підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушення норм матеріального права, які призвели б до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з умовами про надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві від 18.02. 2011 року ( а.с. 8).

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно даних розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.02.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 станом на 28.02.2018 року має заборгованість по кредиту в сумі 67373,33 грн., яка складається : 2041,76 грн. - заборгованість за кредитом; 59848,72 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1798,41 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3184,44 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_3 періодично здійснювала плату за користування кредитом та користувалася кредитною карткою.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_3, надавши їй грошові кошти відповідно до умов кредитного договору, проте позичальник не виконала своїх зобов'язань та не повернула кошти, що були отримані нею у встановлений договором строк, допустивши порушення взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір між сторонами не було укладено, оскільки у тексті заяви відсутні обов'язкові умови, передбачені законом для договору про надання кредиту, є безпідставними, які спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі і сама відповідач визнає в апеляційній скарзі, що між нею та банком було укладено договір 18 лютого 2011 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 2300 гривень та ОСОБА_3, тривалий час користувалася кредитною карткою та щомісяця сплачував кошти. Також на підтвердження позовних вимог банком було надано до суду копію анкети-заяви від 18.02.2011 року підписану відповідачем, в якій зазначено, що підписана нею заява на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Тарифами банку, Умовами та правилами надання банківських послуг складають між нею та банком договір про надання банківських послуг ( а.с. 8).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватись, а створені обов'язки підлягають виконанню.

За ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах , телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Предметом даного спору є стягнення суми боргу, яка утворилась за кредитним договором, а питання встановлення недійсності правочину ні позивачем, а ні відповідачем не заявлялось.

Посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, є безпідставним, оскільки ч. 3 ст. 551 ЦК України застосовується лише до нарахованої пені (неустойки), а не до відсотків, тому такі вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути нараховані відсотки за користування кредитом згідно до умов договору, а тому відсутні підстави для застосування ст. 551 ЦК України до даних вимог, яка передбачає предмет неустойки й не поширюється щодо нарахування відсотків за користування кредитом. Скаржник невірно тлумачить вимоги матеріального права, які не підлягають застосуванню, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог матеріального права.

Відповідач ОСОБА_3 не приймала участі у розгляді справи у суді першої інстанції, і заперечень, відзиву на позов нею не подавалась, як і не подавалось окремо заяви чи клопотання про застосування строку давності до позовних вимог банку, оскільки матеріали справи не містять таких даних.

За таких обставин, не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги щодо строків давності, оскільки навіть в апеляційній скарзі відповідач лише вказує на них, посилаючись, що є цивільне законодавство, яке передбачає загальну та спеціальну позовну давність, однак із змісту апеляційної скарги не вбачається, що скаржник просить застосувати строки позовної давності, чи надає докази про пропущення позивачем строку звернення до сулу із позовними вимогами до відповідача.

Оскільки про застосування строку позовної давності відповідачем в суді першої інстанції не заявлялося, то відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги з посиланням та строки позовної давності , які є окремою підставою для відмови у позові у зв'язку із пропущенням позивачем строків звернення до суду за захистом порушених прав. Суд апеляційної інстанції переглядає справу лише за наявними доказами, які наявні в матеріалах справи та досліджені в суді першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги , які є безпідставними, оскільки апеляційним судом не встановлено порушення вимог процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, на які у апеляційній скарзі посилається відповідач.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору в повній мірі врахував всі обставини справи, перевірив та дослідив докази, надані сторонами, яким дав належну оцінку, не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яке слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

За клопотанням відповідача ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2643 грн. до прийняття рішення у справі. Тому стягненню із ОСОБА_3 підлягає судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2643 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2643 гривні за подання апеляційної скарги на рішення суду, який був відстрочений судом до прийняття рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук

Повний текст постанови виготовлений 20 лютого 2019 року.