Головуючий у І інстанції Медведський М.Д.
Єдиний унікальний номер 237/5244/18
Номер провадження 22-ц/804/1518/19
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Принцевської В.П.,

секретар Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року та на ухвалу того ж суду від 14 лютого 2019 року, ухвалені в м. Курахове Мар`їнського району Донецької області (повний текст рішення складено 10 січня 2019 року, ухвали - 14 лютого 2019 року) та доповнення до неї, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява вмотивована тим, що 17 січня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав останній грошові кошти в розмірі 10 000 000 грн., які вона зобов`язалася повернути в строк до 01 липня 2018 року. Також, 17 січня 2012 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_3 поручився за своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики. У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору позики та спливом строку повернення суми позики просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі 10 000 000 грн., проценти на рівні облікової ставки НБУ за весь час користування позикою з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року в розмірі 284 383 грн. 56 коп., три проценти річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року в розмірі 24 658 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 8 810 грн.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 10 000 000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час користування позикою з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року в сумі 10 000 000 грн., три відсотка річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 01 липня 2018 року по 31 липня 2018 року в сумі 24 658 грн., а разом - 10 008 810 грн.

05 лютого 2019 року від Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до суду першої інстанції надійшло клопотання про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року клопотання Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про затвердження мирової угоди задоволено.

Затверджена мирова угода, укладена між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в редакції поданій до суду, якою встановлено спосіб та порядок виконання рішення шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на належну ОСОБА_1 частку в розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-УкрЗалізБуд».

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судових рішень, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову. Щодо ухвали суду, просить її скасувати та відмовити у задоволені клопотання про затвердження мирової угоди.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без її участі, про розгляд справи вона не була повідомлена належним чином, у зв`язку з чим була позбавлена можливості захистити свої права. Зазначає, що вона не була обізнана про існування зазначеної справи, з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не знайома, ніколи не була у м. Сніжне Донецької області де нібито укладались договори позики та поруки та ніколи ні в кого не позичала 10 000 000 грн. З ОСОБА_4 , який нібито був її представником в судовому засіданні та копія довіреності на ім`я якого міститься в матеріалах справи, вона також не знайома, ніколи з ним не зустрічалась, цієї довіреності не видавала. Стверджує, що усі документи, копії яких є в матеріалах справи і в яких містяться її прізвище та підписи від її імені, є повністю сфальсифікованими і не відповідають дійсності. Також вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження оформлення та видачу виконавчого листа. Згідно відмітки суду на копії рішення, воно набрало законної сили 11 березня 2019 року, проте з відомостей Державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що 01 лютого 2019 року Мар`їнським РВ ДВС вже було відкрите виконавче провадження за оскаржуваним рішенням суду та 14 лютого 2019 року, ще до набрання судовим рішенням законної сили, суд постановив ухвалу про затвердження мирової угоди.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

Про час і місце розгляду справи були повідомлені через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки адреси їх місця проживання знаходяться в районі проведення антитерористичної операції (а.с. 92-93, 104-105, 133-135).

Крім того, позивач ОСОБА_2 викликався апеляційним судом за адресою: АДРЕСА_1 , яку було повідомлено Мар`їнським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області на запит апеляційного суду (а.с. 121). Проте з відмітки поштового відділення на конверті, повернутого на адресу суду вбачається, що будинок АДРЕСА_1 частково знесено (а.с. 139).

Також з тексту доповідної помічника судді-доповідача вбачається, що адвокатське бюро «Костира та партнери», яке відповідно до копії договору про надання правової допомоги № 13/03-19 від 13 березня 2019 року (а.с. 84-85) здійснювало представництво ОСОБА_2 , на даний час не представляє його інтереси, договір про надання правової допомоги з останнім розірвано. Крім того, адвокатом було повідомлено, що іншої поштової адреси ОСОБА_2 , окрім: АДРЕСА_2 , яка зазначена в договорі про надання правової допомоги, йому невідомо, так само невідомі і засоби зв`язку (а.с. 136).

Таким чином, з наявних у справі та наданих позивачем матеріалів, апеляційним судом не встановлено іншої його адреси проживання чи перебування ніж та, яка зазначена ним в позовній заяві на окупованій території України, а відтак згідно із ст. 11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 вважаються повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом, тому апеляційний суд, відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Трушкова М.М., які підтримали скаргу, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог було надано не завірену копію письмового договору позики, укладеного 17 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до тексту якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 10 000 000 грн., яка отримала ці гроші до підписання договору в повному обсязі. Позика є безпроцентною. Під договором містяться підписи сторін.

Також позивачем надано незавірену копію договору поруки від 17 січня 2012 року, який підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_3 та за умовами якого ОСОБА_3 поручився за своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики від 17 січня 2012 року.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що договір позики від 17 січня 2012 року вона не підписувала та підпис під договором від її імені виконаний іншою особою. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона не знайома і ніколи не була у м. Сніжне Донецької області, де нібито укладались договори позики та поруки та 10 000 000 грн. не позичала. Також зазначила, що не надавала доручення ОСОБА_4 на представництво її інтересів в суді першої інстанції та з ним не знайома. Стверджувала, що договір позики та усі інші документи, копії яких є в матеріалах справи і в яких містяться її прізвище та підписи від її імені, є повністю сфальсифікованими і не відповідають дійсності. Суд першої інстанції про розгляд справи її не повідомляв, оскільки в позовній заяві зазначена адреса за якою вона не зареєстрована і не проживає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наданих позивачем копій договорів позики та поруки.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина чи підписувала відповідач договір позики, а без встановлення цих обставин, рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 не підписувала договори позики і поруки останньою надана копія належного їй паспорта громадянина України, яка відрізняється від незавіреної копії, яка міститься матеріалах справи (а.с. 16), оскільки в цьому паспорті вклеєна фотокартка іншої особи та записи не співпадають із справжнім її паспортом (а.с. 142-143).

Крім того, ОСОБА_1 зазначала про те, що за цим фактом за її заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною четвертою статті 358 КК України (використання завідомо підробленого документа).

Отже, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував факт підписання саме відповідачкою ОСОБА_1 договору позики, може бути висновок почеркознавчої експертизи.

Викликаючи позивача ОСОБА_2 в судове засідання, апеляційний суд зобов`язав його надати оригінал договору позики від 17 січня 2012 року, оскільки відповідачка в своїй апеляційній скарзі оспорювала його підписання.

Проте оригінал цього договору апеляційному суду надано не було.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого посвідчення.

Згідно з ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться до уваги.

З урахуванням того, що позивач ОСОБА_2 на обґрунтування своїх позовних вимог не надав суду належні та допустимі докази укладання ним договору позики з відповідачкою, а суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі недопустимого та недостовірного доказу, апеляційний суд вважає, що рішення суду необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції, ухвала Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року про затвердження мирової угоди постановлена в межах процедури його примусового виконання також підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 13 599 грн. 20 коп. до ухвалення рішення у справі.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування ухвалених судом першої інстанції судових рішень та відмови у задоволені позову, з позивача ОСОБА_2 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13 599 грн. 20 коп.

ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 13 599 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 20 коп.

Постанова в частині скасування рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова в частині скасування ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 лютого 2019 року набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 липня 2019 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

Принцевська В.П.