ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/187/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Продана Б.Г. від 15 листопада 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року позивач, звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, зазначав, що 13 березня 2017 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу укладення договору відповідачем умисно, протиправно та постійно створюються перешкоди у відвідуванні дитини та її вихованні, відповідач під різними надуманими приводами відмовляється надавати йому дитину для побачень, налаштовує її проти нього. Всупереч умовам пункту 8 договору на неодноразові звернення позивача про надання звітів про використання коштів відповідач не надала відповіді, йому невідомі розміри та напрями здійснення відповідачем витрат на дитину із тих коштів, які були сплачені позивачем в міру можливостей на виконання умов договору (більше 200000 грн.). В порушення пункту 7 договору за вказаною в договорі адресою відповідач з дитиною не проживають, про зміну місця проживання позивача не попереджено. Позивач неодноразово звертався до відповідачки, служби в справах дітей Хмельницької міської ради, Хмельницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з проханням щодо забезпечення його прав на участь у вихованні дитини. Проте ОСОБА_5 жодного разу не з'явилася на виклики цих установ. Таким чином він значною мірою позбавлений того, на що розраховував, укладаючи договір, такі дії відповідача є істотними порушеннями умов договору, що відповідно до ст. 651 ЦК України є підставою для розірвання договору.

Водночас вказував, що значно зменшились його доходи і він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі (15000 грн. щомісяця), тобто, має місце істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору відповідно до ч.ч.1-2 ст. 652 ЦК України. Відповідач відмовляє у перегляді умов договору внаслідок погіршення його матеріального становища, тому внесення змін до договору за згодою сторін неможливе.

З врахуванням залишення без розгляду частини вимог, остаточно просив розірвати укладений договір про участь у вихованні та утриманні дитини.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2018 року позов в частині стягнення аліментів залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року позов задоволено частково. Розірвано договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 13.03.2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване та постановити нове судове рішення, яким відмовити в позові. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що доказів зміни або погіршення матеріального становища позивача останнім не надано. В рішенні не зазначено, на підставі яких доказів встановлено, що доходи позивача стали нерегулярними та не дозволяють йому сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Твердження позивача про перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні апелянт вважає безпідставним, з часу укладення договору позивач не виявляв бажання зустрітись з дитиною, хоча завжди мав контакт з дитиною та інформацію про те, де дитина перебуває.

Суд не дав жодної оцінки доказам, наданим відповідачем, безпідставно не звернув уваги, що твердження позивача про невиконання договору про участь у вихованні та утриманні дитини спростовані доказами, наданими відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 посилається на значне зменшення (у 8 разів) його валового доходу від здійснення підприємницької діяльності протягом другого півріччя 2018 року в порівнянні з його валовим доходом на перше півріччя 2018 року. Неспівмірність доходів позивача із середньомісячним розміром його аліментних зобов'язань прямо порушує співвідношення майнових інтересів дитини та фінансових можливостей ОСОБА_4 Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для справи; помилково визнав встановленими обставини, які є недоведеними, допустив порушення норм процесуального права та матеріального права, у зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Так, встановлено, що 13 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з пунктом 2 договору між сторонами досягнуто домовленості та визначено обов'язок батька виконувати аліментні зобов'язання у спосіб їх виплати у твердій грошовій сумі, яка становить 15000 грн. щомісяця.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що на цей час доходи позивача зменшилися, стали нерегулярними та не дозволяють йому сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі, що є істотною обставиною, оскільки на момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане та зумовлена причинами, які позивач не може усунути.

Проте з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позову про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дитини позивач посилався на те, що його доходи значно зменшилися і він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі (15000 грн. щомісяця), тобто, має місце істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору відповідно до ч.ч.1-2 ст. 652 ЦК України. Відповідач відмовляє у перегляді умов договору внаслідок погіршення його матеріального становища, тому внесення змін до договору за згодою сторін неможливе.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов - в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та додатків до неї, а також з відповіді на відзив, позивач всупереч положенням ст. 81 ЦПК України не навів жодних доказів на підтвердження зміни його матеріального становища - розмір його доходів (заробітку) на час укладення договору про участь у вихованні та утриманні дитини, та розмір його доходів (заробітку) на час звернення до суду з цим позовом.

В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції також не наведено докази, на підставі яких встановлено ту обставину, що доходи позивача змінилися, стали нерегулярними та не дозволяють йому сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на значне зменшення його валового доходу від здійснення підприємницької діяльності протягом другого півріччя 2018 року в порівнянні з його валовим доходом на перше півріччя 2018 року та надані докази на підтвердження цієї обставини не мають жодного значення у цій справі, оскільки договір укладено 13 березня 2017 року, а відтак, має значення у справі його матеріальне становище саме на час укладення договору та його зміна на час вирішення спору.

Крім того, за змістом ч.2 ст.652 ЦК України необхідною підставою для розірвання (зміни) договору є не лише факт зміни певної обставини, а наявність сукупності умов, передбачених законом - в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Наявність таких обставин також не перевірено та не встановлено судом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Суд першої інстанції не врахував, що за змістом п.10 договору у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я будь-якої із сторін, в договір, якщо сторони погодилися, вносяться зміни або доповнення шляхом укладення додаткової угоди, посвідченої нотаріально.

Отже, за умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами, зміна матеріального стану сторони договору є підставою для внесення змін або доповнень до договору, проте не є підставою для його розірвання.

Відтак підстави для розірвання договору, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, відсутні.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для розірвання договору на підставі ст. 651 ЦК України, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Так, відповідно до ч.ч.1-2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Встановлено, що згідно з пунктом 6 договору батько має право безперешкодно відвідувати дитину, за її бажанням та з урахуванням стану здоров'я, поза місцем свого проживання, попередньо погодивши заздалегідь (щонайменше за 1 день) дату та час зустрічі з матір'ю за допомогою телефонного зв'язку.

Батько має право за попередньою домовленістю з матір'ю проводити спільний час із дитиною, за її бажанням та з урахуванням стану здоров'я, за місцем свого фактичного проживання, у вихідні дні двічі на місяць.

Мати зобов'язана своєчасно сповіщати батька про зміну місця свого проживання, зміну банківських реквізитів, електронної адреси та інших обставин, що мають істотне значення для своєчасного виконання батьком своїх зобов'язань за цим договором (пункт 7 договору).

Батько має право перевіряти цільове використання аліментів та додаткових витрат на дитину. При цьому батьки погодили, що у випадку, якщо окремі витрати (зокрема, здійснені на продукти харчування, оплату окремих освітніх послуг з участю приватних викладачів тощо) не можуть бути підтверджені касовими документами, достатнім доказом цільового використання аліментів та додаткових витрат на дитину є лист матері, що містить інформацію про розмір та напрями здійснених витрат на дитину (пункт 8 угоди).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на невиконання умов договору відповідачкою - перешкоджання йому у відвідуванні дитини та її вихованні, ненадання звітів про використання коштів на вимогу позивача, зміну місця проживання відповідачки з дитиною без повідомлення позивача.

Разом з тим, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів достатніми та допустимими доказами наявність цих обставин.

Так, позовна заява не містить даних, коли саме мало місце і в чому полягало перешкоджання відповідачкою батькові у відвідуванні дитини та її вихованні, такі обставини сторона позивача не навела і в судовому засіданні.

Наявність таких обставин не встановлено судом першої інстанції.

Водночас у справі відсутні дані про те, що позивач пропонував відповідачці надати звіт щодо використання аліментів та додаткових витрат на дитину.

Листи позивача на адресу ОСОБА_5 за місцем реєстрації останньої, а не за місцем її фактичного проживання (а.с.58-63), з вимогою не перешкоджати у вихованні дитини, надати перелік витрат на дитину, не є достатніми доказами на підтвердження цих обставин, як і аналогічні листи до служби в справах дітей Хмельницької міської ради, Хмельницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді.

Встановлено, що відповідач не отримувала звернень позивача, оскільки за зареєстрованим місцем проживання вона не проживає тривалий час. Вказана обставина відома позивачу, як і відоме фактичне місце проживання відповідача та дитини в м. Києві.

Факт відсутності перешкод позивачу у вихованні дитини, його обізнаність про фактичне місце проживання дитини та її матері підтверджується змістом листування сторін електронною поштою (а.с.101-106).

За недоведеності факту невиконання умов договору про участь у вихованні та утриманні дитини відповідачкою відсутні підстави для задоволення позову і з підстав, передбачених ч.2 ст. 651 ЦК України.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь апелянта 1057,20 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дитини, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1057,20 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 січня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко