Провадження № 22-ц/801/1278/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 рокуСправа № 127/27400/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання: Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Вінницягаз»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019, постановлене у складі судді Венгрин О.О., в залі суду,

встановив:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання утриматись від вчинення дій з втручання в систему газопостачання з метою припинення газопостачання в частину будинку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року (справа №2-21-2008) розділено житловий будинок, що по АДРЕСА_1 , виділено у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частці домоволодіння, зобов`язано ОСОБА_3 установити стіни в приміщеннях 1-1,1-10, замурувати вхід в приміщення 1-11 та облаштувати окремий вхід до своєї частини будинку, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 30760,00 грн як компенсацію відхилення від ідеальної частки власності в домоволодінні, розділено земельну ділянку, площею 0,1049 га, яка знаходиться під домоволодінням по АДРЕСА_1 , виділено у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 524,5 кв. м (на плані синім кольором), ОСОБА_2 - земельну ділянку, площею 524,5 кв. м (на плані рожевим кольором).

В результаті розподілу земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 , стояк газової труби, який забезпечує подачу газу до частини домоволодіння ОСОБА_1 , залишився на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_2 Позивачем ОСОБА_1 укладено договір на постачання природного газу до домоволодінням по АДРЕСА_1 , вона оплачує послуги з постачання природного газу, заборгованості немає.

ОСОБА_2 систематично втручається в систему газопостачання, яка розташована на його земельній ділянці (перекриває кран), внаслідок чого переривається постачання газу до частини домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 , зокрема 11 вересня 2018 року відповідач перекрив кран газопостачання до її частки домоволодіння, не допускав працівників ПАТ «Вінницягаз» на свою земельну ділянку до газового стояка для відновлення газопостачання, про що складено відповідний акт від 12 вересня 2018 року. Подібне втручання відповідача в систему газопостачання з метою припинення газопостачання в її частину будинку відбулося 03 грудня 2015 року.

На підставі вище викладеного, позивач просила зобов`язати ОСОБА_2 утриматись від вчинення самостійних дій з втручання в систему газопостачання будинку, що по АДРЕСА_1 , з метою припинення газопостачання в 1/2 частку будинку, що по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 утриматись від вчинення дій з втручання в систему газопостачання будинку по АДРЕСА_1 з метою припинення газопостачання в частину будинку, що по АДРЕСА_1 (1/2 частка), яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої виходив із того, що позивачем доведено втручання відповідача у систему газопостачання з метою припинення газопостачання до частини будинку позивача і відповідно вона вправі вимагати усунення порушення її права власності, а також звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вказуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального прав.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача, оскільки договір, що укладений ОСОБА_1 про постачання природного газу, був укладений з грубими порушеннями нормативно-правового акту, який регулював відносини з газопостачання, тому вимоги позивача є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду, також апеляційну скаргу не визнав представник АТ «Вінницягаз».

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також зазначив, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року (справа №2-21-2008) розділено житловий будинок, що по АДРЕСА_1 , який зареєстровано за ОСОБА_2 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відповідно до другого варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи №ОС-60/1 від 11 лютого 2008 року (додаток 3-4), виділено у власність ОСОБА_5 1/2 частку будинковолодіння, що складається з приміщень в будинку "А": частину приміщення 1-1, площею 6,86 кв. м, 1-3, площею 17,40 кв. м, 1-4, площею 1,30 кв. м, 1-5, площею 6,0 кв. м, 1-6, площею, 2,20 кв. м, 1-7, площею 22,2 кв. м, частину приміщення 1-10, площею 14,15 кв. м, 1-12, площею 18,8 кв. м, 1-13, площею 25,30 кв. м; ОСОБА_2 - 1/2 частку будинковолодіння, що складається з приміщень в будинку "А": частину приміщення 1-1, площею 13,14 кв. м, 1-2, площею 42,90 кв. м, 1-8, площею 20,4 кв. м, 10-9, площею 18,4 кв. м, 1-11, площею 3,80 кв. м, частину приміщення 1-10, площею 12,8 кв. м, балкон, площею 1,10 кв. м, льох "п/А". Зобов"язано ОСОБА_5 установити стіни в приміщеннях 1-1, 1-10, замурувати вхід в приміщення 1-11 та облаштувати окремий вхід до своєї частини будинку. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 30760,00 грн. як компенсацію відхилення від ідеальної частки власності в домоволодінні. Розділено земельну ділянку, площею 0,1049 га, яка знаходиться під домоволодінням по АДРЕСА_1 , відповідно до кадастрового плану другого варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи №ОС-60/1 від 11 лютого 2008 року (додаток №7), виділено у власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 524,5 кв. м (на плані синім кольором), ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 524,5 кв. м (на плані рожевим кольором)(а.с. 17-20).

Право власності на 1/2 частку житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується реєстраційним посвідченням КП ВООБТІ від 05 серпня 2008 року (а.с. 64).

З відповіді КП "ВМБТІ" №6894 від 12 грудня 2016 року вбачається, що неможливо присвоїти окрему адресу частині будинку, що належить ОСОБА_1 (а.с. 66).

Розподіл житлового будинку та земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 , проведено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 06 листопада 2015 року та 23 листопада 2015 року, відповідно.

Труба з газопостачання в домоволодіння по АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, що виділена на праві власності відповідачу ОСОБА_2

15 вересня 2015 року між ОСОБА_1 , ТОВ "Вінницягаз Збут" та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" укладено договір № про надання населенню послуг з газопостачання щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 60-62).

На заяву ОСОБА_1 від 03 грудня 2015 року про поновлення газопостачання, ПАТ «Вінницягаз» надало відповідь від 25 грудня 2015 року за №05/1-08-5624 щодо вжитих заходів по відновленню газопостачання в частину будинку, що належить ОСОБА_1 , зазначено, що звернуто увагу ОСОБА_2 на те, що його самостійні дії щодо втручання у систему газопостачання будинку з метою припинення газопостачання в частину будинку іншого власника є порушенням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №285 від 15 травня 2015 року, яке може призвести до аварійної ситуації та непоправних наслідків для усіх мешканців будинку (а.с. 63, 65).

Згідно із актом ПАТ "Вінницягаз" від 12 вересня 2018 року ОСОБА_2 відмовився допустити працівників ПАТ "Вінницягаз" для відновлення газопостачання абоненту ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с. 67).

13 вересня 2018 року в результаті перевірки стану систем газопостачання працівниками Вінницького управління газового господарства встановлено, що перекрито газопостачання в частину будинку по АДРЕСА_1 шляхом перекриття крана, про що складено акт від 13 вересня 2018 року (а.с. 68).

У відповідь на заяву-претензію ОСОБА_1 від 20 вересня 2018 року ПАТ "Вінницягаз" повідомило, що ОСОБА_2 неодноразово наголошувалось на неприпустимість втручання у систему газопостачання будинку з метою припинення газопостачання іншому співвласнику будинку (а.с. 69, 70).

Відповідно до акту, складеного працівниками аварійної служби газового господарства від 27 жовтня 2018 року за наслідком звернення ОСОБА_1 , власником частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 перекрито газовий кран, встановлений перед газовим лічильником, що призвело до припинення газопостачання в частину будинку, яка належить іншому споживачу-співвласнику. Після відновлення газопостачання зазначені дії повторено, оскільки газовий кран перекрито знову, що підтверджується копією відповіді ПАТ "Вінницягаз" від 07 листопада 2018 року, копією заяви від 27 жовтня 2018 року, копією акту (а.с. 185-187).

Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Згідно із п. 4 глави 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до п. 7 глави 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Враховуючи те, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано співвласниками житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , договір про надання населенню послуг з газопостачання щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 , дійсний, і позивач належним чином користується послугами з газопостачання в своїй частині будинку та оплачує їх, свідчить про дотримання позивачем умов договору розподілу природного газу.

Таким чином, втручання відповідача в систему газопостачання, якою користується ОСОБА_1 , призвело до порушення прав позивача на доступ до газорозподільної системи.

Оскільки, факт втручання відповідача в систему газопостачання визнано самим ОСОБА_2 та підтверджено актами і відповідями ПАТ «Вінницягаз» про втручання в систему газопостачання, що свідчить про порушення права позивача, як споживача газорозподільної системи, за таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для зобов`язання ОСОБА_2 утриматись від вчинення дій з втручання в систему газопостачання будинку по АДРЕСА_1 з метою припинення газопостачання в частину будинку, що по АДРЕСА_1 (1/2 частка), яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що за однією поштовою адресою в порушення вимог нормативно-правового акту укладено другий договір про надання послуг з газопостачання № між ОСОБА_1 та ТОВ «Вінницягаз», не заслуговують на увагу, оскільки на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 , що також підтверджується реєстраційним посвідченням КП ВООБТІ від 05 серпня 2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи позов, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанції, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а учасник справи, який звернувся з апеляційною скаргою звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук