Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Клюс В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення інших грошових зобов`язань, що випливають з трудових правовідносин,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просив стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.01.2019 р по 10.11.2017 року у розмірі 118273,24 грн, а також за договором від 30.10.2013 року «Про реструктуризацію боргу» на його користь: основний борг у розмірі 28432,00 грн, штраф за прострочення оплати понад календарний рік у розмірі 56864,00 грн, пеню у розмірі 20258,57 грн., втрати від інфляції у розмірі 8359,01 грн., 3% річних у розмірі 2476,59 грн. та судові витрати.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 25.12.2015 р. № 957 «Про звільнення ОСОБА_1 » його було звільнено з посади заступника директора з питань господарської діяльності. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2017 року (справа № 308/785/16-ц) наказ від 25.12.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 » було визнано незаконним та скасовано. Зазначене рішення набуло законної сили лише 08.06.2017 року. В примусовому порядку виконання судового рішення лише 13.11.2017 року його поновлено на роботі, про що видано наказ Національного музею народної архітектури та побуту України від 13.11.2017 року № 763 «Про поновлення ОСОБА_1 ».

Крім того, позивач зазначає, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.06.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з урахуванням ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2012 року ним було подано до Голосіївського РВ ДВС м. Києва виконавчий лист про примусове стягнення з відповідача грошових коштів. Виходячи з існуючого на той час тяжкого фінансового стану відповідача та відсутності з його слів, економії заробітної плати між ним та відповідачем було укладено договір від 30.10.2013 року «Про реструктуризацію боргу», на виконання умов якого 31.10.2013 року ним був відкликаний зазначений вище виконавчий документ. Відповідно до умов договору, зокрема згідно п. 3.1 відповідач був наділений правом здійснювати виплати за боргом стягувачу у частках, розмір яких визначається виходячи з реальної фінансової можливості останнього. Пунктом 3.5 договору передбачено, що боржник зобов`язаний при розірванні трудових відносин зі стягувачем, незалежно від правової підстави та юридичних наслідків здійснити повний розрахунок за цим договором в день розірвання трудових відносин. Станом на день подання цієї позовної заяви існує заборгованість за договором у розмірі 28432,00 грн, оскільки відповідачем жодної копійки за згаданим договором не було сплачено на його користь

13.12.2018 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог згідно якої просить стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу 137504,03 грн., а також за договором від 30.10.2013 року «Про реструктуризацію боргу» на його користь: основний борг у розмірі 28432,00 грн, штраф за прострочення оплати понад календарний рік у розмірі 56864,00 грн, пеню у розмірі 29675,54 грн., втрати від інфляції у розмірі 12481,65 грн., 3% річних у розмірі 3873,91 грн.

В судовому засіданні позивач збільшені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, з наведених у позовній заяві підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти збільшеного позову заперечив, оскільки позивач не розрахувався за матеріальні цінності, які за ним рахуються з часу його звільнення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено по справі, 25.12.2015 року наказом генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту від 25.12.2015 року № 957 «Про звільнення ОСОБА_1 », останнього було звільнено з посади заступника директора з питань господарської діяльності.

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2016 року позов ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено та визнано незаконним і скасовано наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 25.12.2015 року № 957 «Про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з питань господарської діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України з 26.10.2015 року, стягнуто з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15612,35 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 08.06.2017 року.

13.11.2017 року ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника директора з питань господарської діяльності, про що видано наказ Національного музею народної архітектури та побуту України від 13.11.2017 року № 763 «Про поновлення ОСОБА_1 »

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що відповідачем було подано заяву про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2016 року та згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.12.2016 року вказану заяву залишено без розгляду.

На вказану ухвалу суду відповідачем подано апеляційну скаргу за результатом розгляду апеляційний суд Закарпатської області згідно ухвали від 10.05.2017 року апеляційну скаргу Національного музею народної архітектури та побуту України відхилив та ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2016 року залишив без змін.

Позивач стверджує, що відповідач та його представники на відміну від нього не з`явилися на жодне з засідань суду, хоча ініціатором цих засідань здебільшого був сам відповідач. Заперечень щодо вказаного твердження від представника відповідача в ході розгляду справи не надходило

А тому, виходячи з вищенаведеного наявні підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, при вирішенні питання про розмір середнього заробітку який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 суд враховує що в ході розгляду справи № 308/785/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди встановлено, що:

- заробітна плата за липень серпень 2015 р. становить 7 267,09 грн.

- середньомісячна заробітна плата 4 011,25 грн.;

- середньоденна заробітна плата становить 186,57 грн.;

- середньомісячна кількість робочих днів 21,5;

- місячний оклад, згідно штатного розпису, становив 2 946,00 грн., тобто на рівні 20 тарифного розряду але за мінусом 5% від окладу керівника.

А тому вирішуючи питання щодо суми середнього заробітку, який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача суд виходить з наданого позивачем розрахунку, проти якого не заперечував відповідач, та приходить до висновку, що з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням коригування на коефіцієнт підвищення окладу за період з 26.10.2015 р. по 10.11.2017 р. в розмірі 104 323,61 грн. (сто чотири тисячі триста двадцять три грн. 61 коп.), за вирахуванням 15 612,35 грн. (п`ятнадцять тисяч шістсот дванадцять грн. 35 коп.)., вже сплачених на користь позивача згідно рішення суду за період з 26.10.2015 р. по 25.01.2016 р.

Таким чином з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням коригування на коефіцієнт підвищення окладу за період з 26.10.2015 р. по 10.11.2017 р. в розмірі: 104 323,61-15 612,35=88 711,26 грн.

Нормами частини 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 01.10.2014 р. розглянувши справу № 6-113цс14, дійшов до правового висновку згідно з яким, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню частини 2 ст. 625 ЦК України.

До схожого правового висновку прийшла і Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 686/21962/15-ц, що висловлений у постанові від 16.05.2018 р., який полягає у тому, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Як встановлено в ході розгляду справи позивача було поновлено на роботі 13.11.2017 р., тож розрахунок втрат від інфляції та 3% річних слід здійснювати за період з 26.01.2016 р. по 12.11.2017 р., виходячи з того, що сума з якої проводиться розрахунок становить 88711,26 грн, та згідно наданого позивачем розрахунку становить: 23508,48 грн. втрати позивача від інфляції, 6096,76 грн. 3% річних.

Виходячи з наведеного відповідач за час вимушеного прогулу зобов`язаний сплатити на користь позивача, з урахуванням втрат від інфляції та 3% річних, 118 316,50 грн. (сто вісімнадцять тисяч триста шістнадцять грн. 50 коп.).

При цьому, враховуючи що відповідач з часу поновлення позивача на роботі утримував належні йому до виплати грошові кошти, він повинен сплатити позивачу збитки завдані інфляцією та 3% річних за період з 13.11.2017 р. по 19.12.2018 р. включно, розмір яких згідно розрахунку позивача, становить 14 789,56 грн.- втрати від інфляції, 4397,97 грн. 3% річних.

Отже, за підсумками здійснених розрахунків, які не заперечуються відповідачем, останній загалом має сплатити позивачу за час вимушеного прогулу, з урахуванням втрат від інфляції та 3% річних, 137 504,03 грн. (сто тридцять сім тисяч п`ятсот чотири грн. 03 коп.).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено в ході розгляду справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.06.2011 р. по цивільній справі № 2-491/11 за позовом ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди з НМНАПУ на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18 432,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

З метою примусового стягнення з відповідача грошових коштів позивачем було подано до Голосіївського РВДВС м. Києва виконавчий лист.

В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено Договір про реструктуризацію боргу від 30.10.2013 р. (на виконання умов якого 31.10.2013 року позивачем був відкликаний зазначений вище виконавчий документ.

Відповідно до умов Договору, зокрема, згідно пункту 3.1. відповідач був наділений правом здійснювати виплати за Боргом Стягувачу у частках розмір яких визначаються Боржником виходячи з реальної фінансової можливості останнього..

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що боржник зобов`язаний при розірванні трудових правовідносин зі стягувачем, незалежно від правової підстави та юридичних наслідків, здійснити повний розрахунок за цим договором в день розірвання трудових правовідносин.

Згідно з частиною 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пункт 1 частини 2 ст. 11 ЦК України визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Станом на день подання даної заяви існує заборгованість за Договором у розмірі 28 432,00 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста тридцять дві грн. 00 коп.), оскільки Відповідачем жодної копійки за згаданим Договором не було сплачено на мою користь по сей день.

Ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання в силу ст. 525 ЦК України не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом частина 1 ст. 612 ЦК України.

Договором було встановлено відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що за порушення строків сплати за боргом, зазначених у п. 3.5. даного договору, боржник зобов`язаний сплатити стягувачу існуючу суму боргу та виплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час прострочення від розміру простроченого платежу за кожен день прострочення сплати.

Пунктом 4.5. визначено, що у разі прострочення сплати понад календарний рік боржник зобов`язується сплатити стягувачу штраф у розмірі 200% (двісті) від розміру простроченого платежу (реально існуючої суми Боргу).

28 432,00?200:100=56 864,00

Виходячи з наведеного відповідач, згідно пункту 4.5. Договору, повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 56 864,00 грн. (п`ятдесят шість тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 00 коп.).

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що керуючись ст. 259 ЦК України сторони домовились про збільшення встановленої законом позовної давності до 3 (трьох) років.

В свою чергу пункт 5.4. договору визначає, що сторони дійшли згоди, що усі без виключення санкції нараховуються на реально існуючу суму боргу та сплачуються боржником за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Необхідно також звернути увагу на положення пункту 5.12. договору, який констатує, що сторони визначають та підтверджують, що положення та умови визначені цим договором є вичерпними і не підлягають розширеному тлумаченню.

Виходячи з положень п. 3.5 договору повний розрахунок з позивачем відповідач мав здійснити, в день розірвання трудових правовідносин, тобто 26.10.2015 року у зв`язку з чим розрахунок штрафних санкцій слід починати з вказаної дати, проводячи нарахування пені на суму невиплачених грошових коштів у розмірі 28 432,00 грн.

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку сума пені за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання за період з 26.10.2015 року по 19.12.2018 року становить 29675,54 грн., втрати від інфляції 12481,65 грн., 3% річних 3873,91 грн.

На підставі вищенаведеного, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення і з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та заборгованість за Договором про реструктуризацію боргу від 30.10.2013 року, згідно розрахунку, зробленого позивачем, правильність здійснення якого не заперечувалася відповідачем.

Керуючись ст. ст. 116, 235 КЗпП України, ст.ст. 11,509,530, 610, 611, 612, 625, 626, 629 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 18, 81, 258, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, суд,

У Х В А Л И В:

Збільшений позов задовольнити.

Стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 137504,03 (сто тридцять сім тисяч п`ятсот чотири грн. 03 коп.).

Стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України () за Договором про реструктуризацію боргу від 30.10.2013 року на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) суму заборгованості в розмірі 131327,10 (сто тридцять одна тисяча триста двадцять сім грн. 10 коп.) грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18 червня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук