КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Київ

Справа №760/9939/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/2038/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Кушнір С.І. 27 вересня 2018 року в місті Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_3 50% додаткових витрат, які були понесені нею на розвиток, навчання, лікування та оздоровлення їх спільного сина ОСОБА_4 у розмірі 154455,57 грн.

Сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року ОСОБА_3 присуджено сплачувати 600,00 грн аліментів щомісячно на утримання сина ОСОБА_4

Позивач зазначає, що син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, аліменти батько сплачує нерегулярно.

У зв'язку з тим, що з січня 2014 року відповідач не бере участі у спілкуванні, вихованні, піклуванні та догляді за спільною з позивачем дитиною, а також з січня 2013 року по теперішній час не несе жодних додаткових матеріальних витрат на розвиток та оздоровлення спільного сина, окрім аліментів, вона змушена була звернутися до відповідача з листом-вимогою. У листі вона повідомила, що на виховання, розвиток та оздоровлення їхнього спільного сина їй доводиться витрачати чималі кошти, та просила відповідача відшкодувати 50% цих витрат за період з січня 2013 року по лютий 2018 року включно у розмірі 134268,35 грн шляхом перерахування грошових коштів на її банківський рахунок. Відповідач додаткові витрати не компенсував, а тому вона змушена була звернутися до суду за захистом прав та інтересів їх спільного сина

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 2872,5 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погодилась із рішенням суду ОСОБА_2, її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для розгляду справи по суті. Зазначає, що суд першої інстанції вказаним рішенням фактично зменшив обов'язок батька дитини з її утримання, а обов'язок матері відповідно збільшив чим порушив положення ст. 171 СК України щодо рівності обов'язків батьків на утримання дитини. Суд першої інстанції не дослідив та не врахував докази, які підтверджують усі наявні особливі обставини, які передбачено нормами законодавства при стягнення додаткових витрат на дитину, а саме те, що дитина ОСОБА_4 має вроджені відхилення у роботі серця та хворіє на ЗОБ щитовидної залози І ст., а тому потребує покращеного харчування , вживання спеціальної питної води, оздоровлення-поїздки до моря та санаторно-курортне лікування. Також ОСОБА_4 займається танцями та в межах лікарських рекомендацій відвідує спортивний заклад. Усі додаткові витрати несе матір дитини. Також вказує на те, що суд першої інстанції не врахував те, що відповідач є працездатною особою , у нього немає інших неповнолітніх дітей чи осіб, які перебувають на його утриманні та його матеріальне становище. Таким чином, суд першої інстанції не дослідив докази в повній мірі, не взяв до уваги та не врахував усі обставини, які згідно ст.185СК України мають істотне значення щодо обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину викликаних розвитком її здібностей.

З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Власенко К.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду,

обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2007 року.

У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 29 травня 2009 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2011 року, шлюб укладений 29 квітня 2007 року між сторонами розірвано.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600,00 грн щомісячно, починаючи з 17 липня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданим Київським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 12 липня 2017 року зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_7 та змінила прізвище на «ОСОБА_7».

Згідно із довідкою № 65 від 25 жовтня 2013 року, виданій ОСОБА_6, її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 9 комбінованого типу з 20 жовтня 2011 року по даний час. Плата за харчування дитини в дошкільному закладі становить 10,00 грн за день. З 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2014 року її син відвідує такі додаткові освітні платні послуги: гурток англійської мови - 160 грн за місяць; танцювально-хореографічний гурток - 130 грн за місяць; гурток логічного мислення «Ерудит» - 130 грн за місяць.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначала, що за період з січня 2013 року по вересень 2018 року нею особисто понесені додаткові витрати на розвиток, навчання, лікування та оздоровлення їх спільного з відповідачем сина ОСОБА_4 в розмірі 154455,57 грн.

У перелік додаткових витрат на дитину позивач включила: витрати на відвідування гуртків у ДНЗ з 01 жовтня 2013 року - 31 травня 2014 року; сплата за харчування у ДНЗ - 3680,00 грн; вартість оздоровлення «Санаторій «Дністер» 26 червня 2015 року - 08 липня 2015 року - 7813,00 грн; вартість літнього відпочинку для оздоровлення з 25 червня 2016 року по 09 липня 2016 року - 13263,29 грн; вартість відпочинку в Італії у жовтні 2016 року - 28849,65 грн; вартість літнього відпочинку у червні 2017 року до Грузії - 52811,07 грн; вартість занять у студії танцю з вересня 2016 року по лютий 2018 року - 4040,00 грн; страхові платежі за договором страхування щодо медичного обслуговування з 09.01.2013 по 01.04.2018 р. - 34400,00 грн.; сума витрат понесених на оплату навчальних посібників - 4680,00 грн.; вартість участі у модульній тренінговій програмі «Майстерня успіху» з оздоровчо-навчальною метою та «Майстерня радості» - 20310,00 грн., 1755,00 грн.; сума витрат, понесених на придбання ортопедичного крісла - 8360,00 грн.; сума витрат, понесених на придбання меблів для дитячої кімнати - 27000,00 грн.; сума витрат, понесених на придбання дитячого одягу та взуття з січня 2016 р. по квітень 2018 р. - 9090,31 грн.; сума витрат, понесених на придбання дитячого одягу, під час поїздок з дитиною за кордон (курс НБУ на час написання листа 02.03.2018 р.) - 20925,27 грн.; вартість дитячого дивану «Кузя» - 4259,00 грн.; вартість комплекту дитячої постільної білизни та ортопедичної подушки - 1314,40 грн.; вартість подушки для дитини - 369,00 грн.; вартість дитячої валізи та гаманця - 3999,00 грн.; вартість настільної лампи та бра для дитячої кімнати - 2718,00 грн.; вартість іграшок для розвитку дитини - 2442,71 грн.; вартість велосипеду - 735,00 грн.; вартість самокату - 1499,00 грн.; вартість тенісної ракетки - 799,00 грн.; вартість оренди шатра для святкування дня народження - 400,00 грн.; вартість квитків до кінотеатру - 140,00 грн.; вартість квитка музею - 15,00 грн.; вартість квитка до дитячого розважального центру JOYLAND - 500,00 грн.; вартість використання та інформаційно-консультаційне супроводження комп'ютерної програми «Соробан» - 2802,00 грн.; сума витрат, понесених на оплату за відвідування фітнес клубу «SPORT LIFE» - 11799,00 грн.; витрати на святкування дня народження сина - 4120,44 грн.; оплата велосипеда та замка до нього - 10134,00 грн.; оплата участі у тренінгу - 490,00 грн.; оплата другої частини страхового платежу згідно Договору №1100/290/000408 добровільного медичного страхування - 3100,00 грн.; оплата послуг лабораторії - 135,00 грн.; оплата дитячого клубу «Майстерня радості» - 490,00 грн.; оплата танців - 1800,00 грн.; оплата послуг спортивного клубу - 288,00 грн.; оплата гаманця - 387,00 грн.; оплата одягу, взуття, рюкзака - 4264,00 грн.; оплата шкільних підручників за березень-жовтень 2018 р. - 1065,00 грн.; оплата участі у квесті - 500,00 грн.; відвідування кінотеатру - 100,00 грн.; оплата послуг дитячого розважального центру - 192,00 грн.; іграшки - 540,00 грн. оплата танців - 1800,00 грн.; оплата ремонту телефону - 1450,00 грн.; рюкзак спортивний - 1640,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, та стягуючи з відповідача на користь позивача 50% додаткових витрат, які були понесені позивачем на навчання дитини в розмірі 2875, 50 грн, суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати підтвердженні належними доказами, а тому можуть бути віднесені до додаткових витрат в розумінні положень ст. 185 СК України.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати, які позивач просила стягнути з відповідача, не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов'язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому не можуть бути враховані при визначенні загальної суми понесених додаткових витрат на утримання дитини. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Проте, повністю погодитись з такими висновками колегія суддів не вважає за можливе, виходячи з такого.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно вимог ч. 1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з довідки № 224 від 28 серпня 2018 року, виданій позивачу Комунальним закладом «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природничих наук - Ліцей « 293» Деснянського району м. Києва, позивач здійснювала оплату за навчальні посібники в період з вересня 2015 року по травень 2016 року, з вересня 2016 року по травень 2017 року, з вересня 2017 року по лютий 2018 року (24 місяці) в сумі 4680,00 грн., з березня 2018 року по жовтень 2018 року (5 місяців) в сумі 1065,00 грн. за сина ОСОБА_4, учня НВК № 293.

Такі витрати на загальну суму 5745,00 грн (4680,00 грн+1065,00 грн) на навчання дитини, які підтверджуються наданими доказами, зокрема, копіями накладних, квитанцій і чеків на зазначену суму, є додатковими витратами в розумінні положень ст. 185 СК України.

А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача 50% додаткових витрат, які були понесені позивачем на навчання їх спільного сина ОСОБА_4 у розмірі 2872,50 грн.

Разом з цим, суд першої інстанції не взяв до уваги інші додаткові витрати, на які вказувала позивач.

Так, за наданими позивачем доказами, вона сплатила за відвідування сином ОСОБА_6 студії танцю «Mixstyle» з вересня 2016 року по лютий 2018 року 4000, 00 грн., на відвідування фітнес клубу «Спорт Лайф» та за надання спортивно-оздоровчих послуг ТОВ «Спорт-Маркетинг» та ТОВ «Спорт-Солюшін» в загальному розмірі 11799, грн., за участь у модульній тренінговій програмі «Майсерня успіху», і модульній тренінговій програмі «Студія візуальної комунікації» на загальну суму 19820, 00 грн., а разом 35619, 00 грн (т. 1 а.с. 66,74, 116-124).

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що вказані витрати, є витратами, пов'язаними з розвитком здібностей дитини, є необхідними для дитини в умовах сучасного життя. Відповідно, це є, у розумінні ст. 185 СК України, додатковими витратами, а тому з відповідача підлягає стягненню половини цієї суми.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив надані позивачем докази, які підтверджують усі наявні особливі обставини, які передбачено нормами законодавства при стягненні додаткових витрат на дитину, а саме те, що дитина ОСОБА_4 має вроджені відхилення у роботі серця та хворіє на ЗОБ щитовидної залози І ст., а тому потребує покращеного харчування, вживання спеціальної питної води, оздоровлення-поїздки до моря та санаторно-курортне лікування, а також займається танцями та в межах лікарських рекомендацій відвідує спортивний заклад, відхиляються колегією суддів виходячи з такого.

Так, до особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Слід погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведена необхідність здійснення таких витрат, як відпочинок в Італії та Грузії, та що такий відпочинок є необхідним з урахуванням стану здоров'я дитини, рекомендований лікарями. Витрати на одяг, іграшки, розваги є поточними витратами на утримання дитини, і не належать до додаткових. Витрати на меблі та інші витрати не є такими, що зумовлені особливими здібностями дитини, не надано даних про необхідність здійснення таких витрат. До того ж відсутні дані про погодження таких витрат з батьком дитини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ці витрати є необхідними та викликані особливими обставинами.

Виходячи з наведених обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині позовних вимог про стягнення витрат на спортивні секції та участь у тренінгових програмах «Майстерня успіху» підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає зміні і визначений судом розмір судових витрат. З відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 1057,20 грн

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року в частині позовних вимог про стягнення витрат на спортивні секції та участь у тренінгових програмах «Майстерня успіху» - скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_9 в розмірі 17809, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати пов'язані з розглядом апеляційної скарги в розмірі 1057, 20 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року.