печерський районний суд міста києва
Справа № 204/5318/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Печерський районний суд м.Києва у складі:

головуючої судді Бортницької В.В.

з участю секретрая Бондаренко О.В.

справа 204/5318/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання дій протиправними та зобов'язання припинити дії,

представник позивача Масленнкова Т.М.

представник відповідача ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2018 до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»про визнання дій протиправними. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 25.12.2007 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNHDGB. За умовами договору позивач одержала від відповідача кредит у розмірі 43 062,50 доларів США на споживчі цілі/придбання нерухомого майна. З метою забезпечення виконання кредитного договору 11.11.2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № DNHDGB. За умовами цього договору позивач надав відповідачу в іпотеку нерухоме майно: квартиру загальною площею 35,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 21.09.2016 позивачем одержано повідомлення від відповідача, з якого вбачалось, що після спливу тридцятиденного строку із дня отримання повідомлення, ПАТ КБ «Приватбанк» буде зареєстровано право власності на вище вказану квартиру. Отже, відповідач вчиняє дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Заперечуючи проти звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просить: визнати протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNHDGB від 25.12.2007, шляхом реєстрації права власності ПАТ КБ «Приватбанк»; зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» припинити дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNHDGB від 25.12.2007, до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, та також порядок списання пені та штрафу, яка нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

У відзиві представник АТ КБ «Приватбанк» проти вимог позову заперечував, зазначивши, що дійсно між позивачем та відповідачем виникли кредитні правовідносини, які забезпечені іпотекою. З підстав не виконання позивачем взятих на себе зобов'язань на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення щодо можливості реєстрації права власності на іпотечне майно за відповідачем. Однак, звертаючись до суду, позивачем не було перевірено реалізацію виконання повідомлення відповідача. Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 05.11.2018, в якій зазначено, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано 17.12.2009 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу. Крім того, представник відповідача просив закрити провадження з підстав відсутності предмету спору (п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти вимог позову заперечувала з підстав, що викладені у відзиві до позовної заяви.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

01.10.2018 ухвалою Печерського районного суду м. Києва позовну ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними прийнято до розгляду та відкрито провадження. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 25.12.007 було укладено кредитний договір № DNHDGB.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № DNHDGB 11.11.2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_1

На адресу позивача відповідачем надіслано повідомлення від 19.09.2016 за змістом якого, ОСОБА_2 є боржником за кредитним договором № DNHDGB. Відповідно до договору іпотеки укладеного між позивачем та відповідачем (п. 26 договору іпотеки (про задоволення вимог іпотекодержателя) та стаття 36 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003, відповідач має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. На підставі п. 26 договору іпотеки № № DNHDGB, у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, та після спливу тридцятиденного строку з дня отримання повідомлення, відповідачем буде зареєстровано право власності на вище вказане нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами один та два статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частин один та шість статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, стверджувати про наявність порушення права власності позивача з боку відповідача та необхідності застосування захисту визначеного позивачем не вбачається. Направлення повідомлення щодо можливої реєстрації права власності на іпотечне майно, це право відповідача, яке ґрунтується на відповідній правовій підставі, однак такі дії не можуть стверджувати їх протиправність.

Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 05.11.2018, в якій зазначено, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано 17.12.2009 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу, тому стверджувати про вчинення дій щодо реєстрації права власності з боку відповідача, які б мали реальний характер та наслідки не вбачається.

Враховуючи вище викладене, судом не встановлено підстав визначених ч. 2 ст. 386 ЦК України, що є свідченням необґрунтованості позовних вимоги та наявності підстав для відмови в задоволені позову.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування положення п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, то суд не погоджується з відсутністю предмета спору, тому у задоволені цього клопотання слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладено та керуючись ст. 16, ч. 2 ст. 386 ЦК України, ст. 3-5, 7- 13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Бортницька