Справа № 345/355/18
Провадження № 22-ц/4808/88/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Ясеновенко Л.В., Томин О.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року, в складі судді Якиміва Р.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги мотивувала тим, що в період перебування в шлюбі у квітні 2015 року вони з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована на відповідача.

Сімейне життя у них з відповідачем не склалося, у провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу.

Дійти згоди про добровільний розподіл спільного майна вони не можуть, коштів для виплати компенсації розміру частки в жодного з них немає.

Позивач посилаючись на те, що квартира є об'єктом спільної сумісної власності просила провести поділ квартири та виділити їй і відповідачу по ? частині, виходячи з принципу рівності часток.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 за кожним.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове по відмову в задоволенні позову.

Апелянт зазначив що дане рішення суду не вирішує спору по суті, а породжує нові спірні правовідносини між позивачкою та відповідачем.

Вважає, що через відсутність ОСОБА_1 у судовому засіданні, останній був позбавлений права на подачу доказів по справі, можливості укладення мирової угоди, подання зустрічного позову та користуватись іншими правами сторони по справі, чим порушено його право на повний та об»єктивний розгляд справи, захист прав та законних інтересів.

Право подружжя на поділ майна , що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а вразі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 посилається на необгрунтованість посилань апелянта про порушення його процесуальних прав, неможливість подати свої докази та укласти мирову угоду, оскільки такі права могли бути ним реалізовані при поданні заяви про перегляд заочного рішення. Оскільки апелянтом не наведено жодних обгрунтувань незаконності рішення суду, представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам закону відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що квартиру АДРЕСА_1 сторонами придбано під час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя, і це майно є спільною сумісною власністю, його поділ здійснено по 1/2 частині квартири виходячи із рівності часток подружжя.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 жовтня 2007 року.

На підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Рожковецьким І.В ОСОБА_1 у квітні набув право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, розмір частки 1/1.

Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 6).

Згідно копії технічного паспорта - інвентаризаційна вартість квартири складає 149 500,00 гривень.

Постановляючи рішення про поділ майна подружжя, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідно до положень ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка, згідно ст. 70 СК України, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, ухилявся від участі в утриманні дитини(дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно,витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Зазначені положення закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об»єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Апелянтом не представлено суду доказів витрат особистих коштів на придбання квартири які б давали підстави для висновку, що його частка у майні подружжя є більшою ніж ? частини.

Визнання за кожним із подружжя права власності по ? частині на квартиру в порядку поділу майна подружжя не позбавляє сторін у подальшому вирішити питання щодо її реального поділу у тому числі з присудженням грошової компенсації одному із них за ? частки квартири.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі, постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в

касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Ясеновенко

О.О. Томин