ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3793/19 Справа № 188/1516/18 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів»

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року позивач - ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів»звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № 746434079 від 11 грудня 2013 року.

07 жовтня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 241619305.

14 липня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до якого ТОВ «ФК`ЦФР» передає ТОВ «ФК`ЄАПБ» за плату, а ТОВ ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і боржником.

Відповідно до реєстру боржників - Додатку №1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року ТОВ «ФК» ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 43 682,19 грн.

Відповідно до реєстру боржників - Додатку №1 до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року ТОВ «ФК» ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 016,44 грн.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №746434079 від 11 грудня 2013 року у розмірі 43682,16 грн, з яких: 10 916,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2,29 грн - сума заборгованості за відсотками; 22 025,60 грн - заборгованість за платою за управління кредитом; 10 737,31 грн - сума заборгованості за пенею та стягнути суму заборгованості за Кредитним договором № 241619305 від 07.10.2014 року в розмірі 9016,44 грн, з яких: 3 448,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 861,78 грн - сума заборгованості за відсотками; 2 545,67 грн - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 2 160 грн - сума заборгованості за пенею.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається з моменту відступлення права вимоги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладених договорів № №746434079 від 11 грудня 2013 року та № 241619305 від 7.10.2014 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредити у розмірі 21 474,63 грн та 4 320,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем, згідно його розрахунку, з загальному розмірі 52 698,63 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16.

Як вбачається з розрахунку заборгованості від 20.07.2017 року, остання сплата відповідачем була здійснена 25.06.2015 року (а.с.25).

Відповідачем в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.251, 252, 256, 257, 261, 267, 559 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається з моменту відступлення права вимоги, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не грунтуються на нормах чинного законодавства.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» - залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова